Війна з ломбардцями — громадянська війна в Єрусалимському та Кіпрському королівствах у XIII столітті. Вона велася місцевою феодальною знаттю цих земель під керівництвом Ібелінського дому проти імператора Фрідріха II, який претендував на владу в обох цих королівствах і набула характеру конституційного конфлікту.
Війна з ломбардцями | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Держави хрестоносців в 1240 році | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() ![]()
| ![]() ![]() | ||||||
Командувачі | |||||||
![]() | ![]() ![]() ![]() ![]() |
За своєю суттю це протистояння було конфліктом між двома протилежними соціальними системами. Централізоване всевладне монархічне правління, яке імператор Фрідріх II вже впровадив у своєму Сицилійському королівстві, протистояло традиційній та міцно вкоріненій феодальній системі держав хрестоносців, яка давала усім васалам, які були представлені у так званій Високій Курії (давньофр. Haute Cour), можливість брати участь у державному урядуванні та судочинстві нарівні з сувереном королівства.
Філіп Новарський, прихильник Ібелінів ломбардського походження, у своїй хроніці порівняв цей конфлікт із тогочасною боротьбою проти імператора його власної батьківщини і дав конфлікту в Леванті назву «Війна з ломбардцями», оскільки більшість послідовників Фрідріха мали італійське, і, зокрема, ломбардське походження. Треба зазначити, що в той час, як Філіп використовував термін «ломбардці» (або «лонгобарди») для позначення прихильників імператорської партії, в самій Італії Ломбардська ліга протистояла імператорським зазіханням.
Передумови
У 1225 році імператор Священної Римської імперії Фрідріх II одружився з тринадцятирічною єрусалимською королевою Ізабеллою II, і, оскільки Ізабелла була ще неповнолітньою, він став від її імені регентом Єрусалимського королівства, усунувши від регенства її батька, короля-консорта Жана Брієнського. Імператор протягом довгого періоду займався підготовкою до хрестового походу, в якому він планував відвоювати Єрусалим у мусульман, і в той же час він мав намір використовувати свою особисту появу в Утремері для врегулювання там політичної ситуації на свою користь.
Однак всі плани Фрідріха II потрапили під загрозу через дві події — у вересні 1227 року папа Григорій IX відлучив Фрідріха від церкви якраз через затримку із організацією чергового хрестового походу, а у квітні 1228 року його дружина, єрусалимська королева Ізабелла II померла під час пологів, після чого номінальним королем Єрусалиму став їх новонароджений син Конрад II. Але оскільки він був ще немовлям, для нього необхідно було створити відповідний опікунський уряд. Як батько малолітнього короля, імператор Фрідріх II вимагав продовження правління в Єрусалимському королівстві тепер вже в якості регента від імені власного сина. Однак феодали королівства, представлені в Високій Курії (давньофр. Haute Cour), висловили сумнів щодо легітимності цих претензій, оскільки згідно її рішення відлучена від церкви особа не могла правити королівством. У результаті барони скинули призначеного імператором у 1227 році регента (бальї) і призначили на цю посаду місцевого барона .
Ситуація в острівному Кіпрському королівстві була подібна до ситуації в материковому Єрусалимському королівстві. Імператор Фрідріх II також вимагав здійснення там регентства для неповнолітнього короля Генріха I, на тій підставі, що це королівство було імперським феодом (леном). Однак фактичну посаду регента на Кіпрі посідав місцевий барон Жан д'Ібелін на прізвисько «Старий лорд Бейруту», який мав підтримку своїх колег, представлених у Високій Курії, хоча його повноваження як регента ніколи не визнавались імператором. Будучи сеньйором Бейрута, Жан д'Ібелін також був впливовим бароном в Єрусалимському королівстві.
28 червня 1228 року імператор, незважаючи на своє відлучення, відплив зі своїм військом хрестоносців у Святу землю на чолі Шостого хрестового походу і 21 липня його флот прибув в порт Лімасол на Кіпрі. Хитрістю захопивши в полон регента Кіпрського королівства Жана д'Ібелін та двох його синів, Баліана та Балдуїна, імператор вимагав від них виплатити йому суму, рівну доходам Кіпру за десять років, а також передати йому сеньйорію Бейрута. Неповнолітнього короля Кіпру Генріха I Лузіньяна імператор також фактично позбавив волі і утримував при собі в Лімасольському замку. Жан д'Ібелін змушений був визнати сюзеренітет імператора над королівством і скласти з себе повноваження регента, проте віддати свій бейрутський феод категорично відмовився.
Відтак імператор зі своєю армією, до якої мали приєднатися кіпрські лицарі, переправився на материк. Після дипломатичних переговорів з султаном Єгипту Аль-Камілем Мухаммедом в лютому 1229 року він уклав з ним Яффську мирну угоду, яка, серед іншого, передбачала повернення міста Єрусалиму християнам. У священному місті імператор увінчав себе короною Єрусалимського королівства, але це викликало нове роздратування у місцевих баронів, оскільки їх законним королем все ще був Конрад II. Крім того, імператор все ще перебував у відлученні від церкви, і його в'їзд до міста призвів до накладення латинським патріархом на Єрусалим інтердикту, тому самокоронація не була визнана баронами як акт легітимації правління. Але поки Фрідріх особисто перебував у країні, йому вдавалось контролювати ситуацію. Ще до свого від'їзду на батьківщину в Апулію в травні 1229 року він скинув Одо Монбельярського з посади бальї та довірив її прихильному йому місцевому барону Баліану Сідонському та Гарньє л'Алеману. На Кіпрі він заснував регентську раду з п'яти осіб під керівництвом Амальріка Барле, який був давнім ворогом Жана д'Ібелін.
Повстання проти імперської влади
Як тільки імператор залишив Утремер і відбув в Італію, проти нього та його місцевих намісників спалахнуло невдоволення. Більшість баронів Кіпру негайно заперечили легітимність імперських регентів і на чолі із Жаном д'Ібелін розпочали збройний опір.
Фрідріх II продав посаду регента Кіпрського королівства відразу п'ятьом супротивникам Ібєлінів: Аморі де Барле, Аморі де Бейсану, Говену де Шенеше, Гійому де Ріві та Гуго Джебайльському, які зобов'язалися виплатити затребувану імператором суму. Регенти обклали прихильників Ібєлінів високими податками, а потім захопили і спробували вбити Філіпа Новарського, одного з найближчих прихильників Жана д'Ібелін. 14 липня 1229 між військами призначених Фрідріхом II регентів і прихильниками Ібелінів відбулася , в результаті якої імператорські регенти були розбиті. Барле заховався разом з королем Генріхом I в замку Дьйо д'Амур, де він цілий рік витримував облогу, але врешті влітку 1230 року був змушений капітулювати, після чого Жан д'Ібелін повернув собі посаду регента королівства і формально примирився з Аморі де Барле. Призначення Жана д'Ібелін регентом Кіпрського королівства острова було визнане як самим Генріхом I, так і Високою Курією. Повалення проімперської партії на Кіпрі викликало реакцію імперських намісників в Єрусалимському королівстві. Баліан Сидонський оголосив, що дім Ібелінів втратив права на володіння Бейрутом, проте спочатку це не мало практичних наслідків.
Тим часом імператор Фрідріх II і папа Григорій IX у 9 липня 1230 року у договорі в Сен-Жермано досягнул угоди, згідно з якою папа скасував відлучення імператора і визнав його Яффський договір з Аль-Камілем. Водночас папу також схилявся до імперської точки зору щодо претензій на владу у Святій землі. Відтак імператор призначив новим бальї в Утремері свого маршала Річарда Філанджері, який навесні 1231 р. вирушив на Близький Схід із флотом та військами. Жан д'Ібелін зміг перешкодити Філанджері висадитися на узбережжі Кіпру, але той відплив до Тіру і спочатку був визнаний там Високою Курією заступником регента Єрусалиму.
Але згодом все змінилося і на материку, коли Філанджері рушив на Бейрут, щоб захопити володіння головного супротивника імператора. Він зміг зайняти передмістя, але Баліан д'Ібелін, старший син Жана д'Ібелін, настільки добре укріпився в замку, що зміг протриматися в очікуванні допомоги майже рік. Оскільки за законами Єрусалимського королівства, жоден сеньйор в державі не міг бути позбавлений свого феоду без згоди Високої Курії, обурення через ігнорування Філанджері судової влади Високої Курії, негайно призвело до формування проти нього потужної фракції місцевих баронів. Навіть раніше налаштовані проімперські Баліан Сідонський та Одо Монбельярський тепер стали на бік опозиції, яка отаборилась в столиці королівства Акрі. У самому цьому місті провідні громадяни сформували автономну комуну, яка перебрала на себе владу над містом і, як і її ломбардські аналоги в північній Італії, позиціонувала себе проти імператора.
Битви
Навесні 1232 року Жан д'Ібелін висадився на материку на південь від Триполі з усіма лицарями Кіпрського королівства, включаючи неповнолітнього короля. Спочатку він звільнив від облоги Бейрут, а потім вирушив до Акри, головного осередку опозиційних баронів. Після того, як його прибуття радісно вітало населення, він був офіційно визнаний єрусалимськими баронами своїм лідером. Як ще одну важливу турботу про зміцнення своєї справи, Ібелін реалізував формальний союз дворянства з комуною Акра, що призвело до обрання його Міщанською Курією мером міста. У той же час він перетворив Акру на фактичну столицю Єрусалимського королівства, яка залишалась такою до ліквідаціх королівства в 1291 році. Крім того, на бік опозиції пристав орден тамплієрів, хоча лицарі-госпітальєри та тевтонські лицарі залишилися вірними імператору.
Жак д'Ібелін відправив баронську армію на чолі зі своїм племінником Жаном д'Ібелін проти головного осередку проімперських сил в Тірі. Але 2 травня 1232 року під Касаль-Імбертом Філанджєрі після несподіваної атаки розбив прихильників Ібелінів та примусив їх до втечі. Жан д'Ібелін і кіпрський король Генріх, який супроводжував його, ледь уникли полону і врятувались втечею до Акри. Завдяки своїй перемозі Філанджері відчув себе достатньо сильним, щоб остаточно підкорити Кіпр. У травні 1232 року, скориставшись тим, що більшість кіпрських лицарів перебували з Жаном д'Ібелін в Акрі, війська Рікардо Філанджері і Аморі де Барле, який знову примкнув до імператора, висадилися на Кіпрі і практично без бою зайняли усі кіпрські замки, крім замку Дьйо д'Амур (в якому заховалась сестра короля) та замку Буффавенто, які були взяті в облогу. Філанджері почав безжально переслідувати прихильників Ібєлінів на острові.
Однак Жан д'Ібелін не змусив себе довго чекати і за підтримки флоту генуезців (яким були обіцяні широкі торгові привілеї у Кіпрському королівстві), вже 6 червня 1232 його армія вночі висадилася в Фамагусті, застав Філанджері зненацька. Війська Жана д'Ібеліна швидко зайняли замок Кантара, після чого Фамагуста добровільно перейшла під його контроль. Незабаром без особливих зусиль була зайнята Нікосія. 15 червня 1232 року імператорські війська були повністю розгромлені в . Барле втік до Кілікії, а Філанджері сховався в Кіренійському замку. Невдовзі після цього Ібелін залишив своє правління на Кіпрі, яке після настання повноліття зміг особисто прийняти молодий король Генріх I. Нарешті, у квітні 1233 року Кіренійський замок, останню фортецю, яку утримували імперці, було взято, і з правлінням імператора Фрідріха II на Кіпрі було покінчено. Однак Філанджері вдалося втекти до Тіру в Єрусалимському королівстві.
Пауза в активних бойових діях та хрестові походи
У наступні роки бойові дії в основному зайшли в глухий кут, а сторони конфлікту утримували свої позиції. Крім міста Єрусалим і союзних їм лицарських орденів, імперці на чолі з Філанджері змогли утримати під своїм контролем лише Тір, але вони були ізольовані від решти християнських територій, через те що Антіохійське князівство, Триполійське графство та Кілікійське королівство в цьому конфлікті поводилися нейтрально. Барони Єрусалимського королівства сформували в Акрі незалежний уряд з Одо Монбельярським як регентом від імені неповнолітнього короля Конрада. Але їхнім справжнім лідером залишався старий Жан д'Ібелін, який був переобраний мером Акри після повернення до міста в червні 1233 року.
У серпні 1234 року до Акри прибув папський легат архієпископ Теодерік Равеннський, якому після примирення між імператором Фрідріхом II і папою Григорієм IX в 1230 році, було доручено повернути баронів під владу імператора. Коли йому цього не вдалось, він відлучив Ібелінів та їхніх послідовників від церкви і наклав на Акру папський інтердикт. Хоча у вересні 1235 року ці заходи були скасовані, подальше папське посередництво залишилося безрезультатним через непримиренну позицію обох сторін.
У лютому 1236 року Жан д'Ібелін помер і керівництво баронською партією королівства перебрали на себе чотири його сини, з яких двоє старших успадкували його володіння в Єрусалимському королівстві, а двоє молодших залишилися на службі у короля Кіпру. Становище баронів по відношенню до папи покращилося після того, як у травні 1239 року імператора знову відлучили від церкви і розпочався період його тривалого конфлікту із церквою. У серпні того ж року строк перемиря з мусульманами, узгоджений в Яффській угоді, завершився, але у вересні того ж року до Акри прибув під проводом Теобальда Шампанського. Незважаючи на серйозну поразку в битві за Газу, хрестовий похід був доведений до успішного завершення завдяки дипломатичним маневруванням між конкуруючими очільниками Айюбідів, причому християнам вдалось досягли найбільших територіальних здобутків в Палестині з 1187 року. Однак цей успіх не призвів до внутрішнього миру серед християн, тим паче, що протиріччя Війни з ломбардцями знайшли свій прояв в хрестовому поході. У той час як на хрестовий похід Теобальда домінуючий вплив справляли барони Акри, хрестовий похід Річарда Корнуольського, що послідував за ним, був ближчим до імперської справи. Крім усього іншого, Річард передав відновлений замок Аскалон прихильнику імператора. Однак опозиційні барони, а також духовенство країни намагалися використати хрестовий похід для дипломатичного вирішення конфлікту. У травні 1241 року вони написали листа імператору Фрідріху II з проханням призначити регентом країни Симона де Монфора. Вони вважали, що він може бути компромісною кандидатурою, прийнятною як для них, так і для імператора, оскільки він не був відлученим папою і був пов'язаний з імператором через свою дружину. Крім того, Монфор мав сильну підтримку сім'ї у Святій Землі завдяки своєму двоюрідному брату Філіпу I де Монфор, який оселився в Єрусалимському королівстві і був сеньйором Торона. Однак імператор відхилив цю пропозицію і продовжував наполягати на своєму праві на регентство, що робило неминучим вирішення конфлікту військовим шляхом.
Закінчення війни
Після завершення хрестового походу Війна з ломбардцяи мала бути вирішена в 1241 році, коли тамплієри разом з міською комуною взяли в облогу госпітальєрів у міській фортеці Акри. Рікардо Філанджері побачив для себе можливість захопити Акру і одночасно звільнити своїх союзників госпітальєрів, але зазнав невдачі через потужну оборону міста. Невдовзі після цієї поразки імператор наказав Філанджері повернутися до Італії, залишивши командувати Тіром його брата Лотаря. Однак під час відплиття він зазнав кораблетрощі через шторм на узбережжі Палестини і в результаті потрапив у полон до баронської партії. Навесні 1242 року імператор знову призначив своїм бальї в Утремері, тоді як Філанжєрі відправили в Італію в кайданах.
Невдовзі після цього молодий король Конрад II досяг повноліття, що означало, що він більше не потребував формального регентства. 5 червня 1242 року на засіданні Високої Курії в Акрі барони оголосили будь-яке регентство, призначене імператором, нелегітимним. А оскільки вони не могли принести присягу на вірність Конраду, через те, що він особисто не з'являвся у своєму королівстві, майбутнє регентство мало бути визначено з членів Висої Курії. Вони погодились на те, щоб новим регентом стала вдова кіпрського короля Аліса Шампаньська, яка сама була дочкою королеви Ізабелли I і найближчою родичкою короля Конрада. Врешті Ібеліни взяли в облогу Тір і Лотар Філанджері був змушений здати місто в липні 1243 року. Томас I Аквінський виїхав до Італії, нічого не досягнувши.
Це фактично припинило правління Гогенштауфенів в Єрусалимському королівстві, хоча Конрад і після нього його син Конрадін зберігали за собою титули королів Єрусалиму. Уряд тепер здійснювався баронами країни від їх імені, доки бездітний Конрадін не був страчений Карлом Анжуйським в Неаполі у 1268 році.
На Кіпрі справа Гогенштауфенів зазнала поразки ще після програної ними в 1232 році. Відтоді король Генріх I особисто очолював уряд, хоча й за участю своїх баронів у Високій Курії. У 1247 році на Ліонському соборі папа Іннокентій IV звільнив Кіпрське королівство від васальної залежності від Священної Римської імперії і, таким чином, від будь-яких зобов'язань перед імператором.
Наслідки
Війна закінчилася на користь Ібелінського дому і місцевих феодалів. Продовжуючи визнавати формальним королем Єрусалима представників роду Гогенштауфенів, вони отримали фактичну можливість правити у власному королівстві без жодних обмежень.
Першоджерела
Основним джерелом про обставини Війни з ломбардцями є хроніка Філіпа Новарського, який сам прибув в Левант з Ломбардії і порівняв цей конфлікт з тогочасною боротьбою проти імператора в його рідній країні. Філіп належав до найближчого оточення Ібелінського дому і, серед іншого, воював як лицар у битві при Агріді. Як вчений юрист, він зіграв певну роль у Високій Курії в Акрі в червні 1242 року. Пізніше його хроніка була включена до хроніки Geste des Chiprois (Дії кіпріотів) як друга частина, і її слід розглядати обережно через її відкриту партійну прихільність.
Ще одне свідчення очевидця надав венецієць Марсіліо Зорзі, якого навесні 1242 року відправили з його рідного міста до Леванту, щоб виконувати обов'язки глави (байло) венеційської факторії в Акрі. Він дістався Акри і став свідком обрання Аліси Шампанської регентом королівства. На своїй посаді він підтримував антиімперський рух, який приніс Венеції розширені торгові привілеї в Тірі після того, як імперського намісника було вигнано з цього міста в 1243 році. Зорзі залишався на посаді до весни 1244 року. У підсумковому звіті рідному місту він описав політичні події, свідком яких був під час свого перебування на посаді.
Див. також
Примітки
- Галина Росси. Лимасольский замок. www.cyprusexplorer.globalfolio.net. с. 5. Процитовано 3 листопада 2022.
- Галина Росси. Лимасольский замок. www.cyprusexplorer.globalfolio.net. с. 6. Процитовано 3 листопада 2022.
- Жан Ришар. Латино-Иерусалимское королевство. — СПб.: Евразия, 2002. ст. 280.
- Tyerman (2006), р. 726
Джерела
- Berggötz, Oliver (1991). Der Bericht des Marsilio Zorzi. Codex Querini-Stampalia IV 3 (1064) (= Kieler Werkstücke. Reihe C: Beiträge zur europäischen Geschichte des frühen und hohen Mittelalters. 2). Lang, Frankfurt am Main u. a., (Zugleich: Kiel, Universität, Dissertation, 1989).
- Bromiley, Geoffrey N. (1977). «Philip of Novara's Account of the War Between Frederick II of Hohenstaufen and the Ibelins». Journal of Medieval History, 3:4, pp. 325–337.
- Jackson, Peter (1986): The End of Hohenstaufen Rule in Syria. In: Historical Research. The Bulletin of the Institute of Historical Research. Bd. 59, Nr. 139, S. 20–36, doi:10.1111/j.1468-2281.1986.tb01177.x.
- Jacoby, David (1986): The Kingdom of Jerusalem and the Collapse of Hohenstaufen Power in the Levant. In: Dumbarton Oaks Papers. Bd. 40, S. 83–101, doi:10.2307/1291530.
- Philip de Novare: The Wars of Frederick II against the Ibelins in Syria and Cyprus (= Records of Civilization. 25, ISSN 0080-0287). Translated with Notes and Introduction by John L. La Monte. With Verse translated of the Poems by Merton Jerome Hubert. Columbia University Press, New York NY 1936, (englische Übersetzung der «Chronik» Philipp von Novaras).
- Marshall, Christopher (1992). Warfare in the Latin East, 1192—1291. Cambridge: Cambridge University Press.
- Tyerman, Christopher (2006). God's War: A New History of the Crusades. London: Penguin Books.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Vijna z lombardcyami gromadyanska vijna v Yerusalimskomu ta Kiprskomu korolivstvah u XIII stolitti Vona velasya miscevoyu feodalnoyu znattyu cih zemel pid kerivnictvom Ibelinskogo domu proti imperatora Fridriha II yakij pretenduvav na vladu v oboh cih korolivstvah i nabula harakteru konstitucijnogo konfliktu Vijna z lombardcyamiDerzhavi hrestonosciv v 1240 roci Derzhavi hrestonosciv v 1240 rociData 1228 1243Misce Kiprske korolivstvo Yerusalimske korolivstvoRezultat Peremoga antiimperskoyi frakciyi baroniv Yerusalimskogo ta Kiprskogo korolivstvStoroniSvyashenna Rimska imperiya Proimperska frakciya Yerusalimskogo korolivstva Tir Yerusalim Antiohijske knyazivstvo ta Tripolijske grafstvo Pizanska respublika Gospitalyeri Tevtonskij orden Kiprske korolivstvo Antiimperska frakciya Yerusalimskogo korolivstva Akra Bejrut Arzuf Cezareya Genuezka respublika Tampliyeri Svyatij PrestolKomanduvachiimperator Fridrih II Zhan I d Ibelin Balian III d Ibelin Filip I de Monfor Za svoyeyu suttyu ce protistoyannya bulo konfliktom mizh dvoma protilezhnimi socialnimi sistemami Centralizovane vsevladne monarhichne pravlinnya yake imperator Fridrih II vzhe vprovadiv u svoyemu Sicilijskomu korolivstvi protistoyalo tradicijnij ta micno vkorinenij feodalnij sistemi derzhav hrestonosciv yaka davala usim vasalam yaki buli predstavleni u tak zvanij Visokij Kuriyi davnofr Haute Cour mozhlivist brati uchast u derzhavnomu uryaduvanni ta sudochinstvi narivni z suverenom korolivstva Filip Novarskij prihilnik Ibeliniv lombardskogo pohodzhennya u svoyij hronici porivnyav cej konflikt iz togochasnoyu borotboyu proti imperatora jogo vlasnoyi batkivshini i dav konfliktu v Levanti nazvu Vijna z lombardcyami oskilki bilshist poslidovnikiv Fridriha mali italijske i zokrema lombardske pohodzhennya Treba zaznachiti sho v toj chas yak Filip vikoristovuvav termin lombardci abo longobardi dlya poznachennya prihilnikiv imperatorskoyi partiyi v samij Italiyi Lombardska liga protistoyala imperatorskim zazihannyam PeredumoviU 1225 roci imperator Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi Fridrih II odruzhivsya z trinadcyatirichnoyu yerusalimskoyu korolevoyu Izabelloyu II i oskilki Izabella bula she nepovnolitnoyu vin stav vid yiyi imeni regentom Yerusalimskogo korolivstva usunuvshi vid regenstva yiyi batka korolya konsorta Zhana Briyenskogo Imperator protyagom dovgogo periodu zajmavsya pidgotovkoyu do hrestovogo pohodu v yakomu vin planuvav vidvoyuvati Yerusalim u musulman i v toj zhe chas vin mav namir vikoristovuvati svoyu osobistu poyavu v Utremeri dlya vregulyuvannya tam politichnoyi situaciyi na svoyu korist Odnak vsi plani Fridriha II potrapili pid zagrozu cherez dvi podiyi u veresni 1227 roku papa Grigorij IX vidluchiv Fridriha vid cerkvi yakraz cherez zatrimku iz organizaciyeyu chergovogo hrestovogo pohodu a u kvitni 1228 roku jogo druzhina yerusalimska koroleva Izabella II pomerla pid chas pologiv pislya chogo nominalnim korolem Yerusalimu stav yih novonarodzhenij sin Konrad II Ale oskilki vin buv she nemovlyam dlya nogo neobhidno bulo stvoriti vidpovidnij opikunskij uryad Yak batko malolitnogo korolya imperator Fridrih II vimagav prodovzhennya pravlinnya v Yerusalimskomu korolivstvi teper vzhe v yakosti regenta vid imeni vlasnogo sina Odnak feodali korolivstva predstavleni v Visokij Kuriyi davnofr Haute Cour vislovili sumniv shodo legitimnosti cih pretenzij oskilki zgidno yiyi rishennya vidluchena vid cerkvi osoba ne mogla praviti korolivstvom U rezultati baroni skinuli priznachenogo imperatorom u 1227 roci regenta balyi i priznachili na cyu posadu miscevogo barona Situaciya v ostrivnomu Kiprskomu korolivstvi bula podibna do situaciyi v materikovomu Yerusalimskomu korolivstvi Imperator Fridrih II takozh vimagav zdijsnennya tam regentstva dlya nepovnolitnogo korolya Genriha I na tij pidstavi sho ce korolivstvo bulo imperskim feodom lenom Odnak faktichnu posadu regenta na Kipri posidav miscevij baron Zhan d Ibelin na prizvisko Starij lord Bejrutu yakij mav pidtrimku svoyih koleg predstavlenih u Visokij Kuriyi hocha jogo povnovazhennya yak regenta nikoli ne viznavalis imperatorom Buduchi senjorom Bejruta Zhan d Ibelin takozh buv vplivovim baronom v Yerusalimskomu korolivstvi 28 chervnya 1228 roku imperator nezvazhayuchi na svoye vidluchennya vidpliv zi svoyim vijskom hrestonosciv u Svyatu zemlyu na choli Shostogo hrestovogo pohodu i 21 lipnya jogo flot pribuv v port Limasol na Kipri Hitristyu zahopivshi v polon regenta Kiprskogo korolivstva Zhana d Ibelin ta dvoh jogo siniv Baliana ta Balduyina imperator vimagav vid nih viplatiti jomu sumu rivnu dohodam Kipru za desyat rokiv a takozh peredati jomu senjoriyu Bejruta Nepovnolitnogo korolya Kipru Genriha I Luzinyana imperator takozh faktichno pozbaviv voli i utrimuvav pri sobi v Limasolskomu zamku Zhan d Ibelin zmushenij buv viznati syuzerenitet imperatora nad korolivstvom i sklasti z sebe povnovazhennya regenta prote viddati svij bejrutskij feod kategorichno vidmovivsya Vidtak imperator zi svoyeyu armiyeyu do yakoyi mali priyednatisya kiprski licari perepravivsya na materik Pislya diplomatichnih peregovoriv z sultanom Yegiptu Al Kamilem Muhammedom v lyutomu 1229 roku vin uklav z nim Yaffsku mirnu ugodu yaka sered inshogo peredbachala povernennya mista Yerusalimu hristiyanam U svyashennomu misti imperator uvinchav sebe koronoyu Yerusalimskogo korolivstva ale ce viklikalo nove rozdratuvannya u miscevih baroniv oskilki yih zakonnim korolem vse she buv Konrad II Krim togo imperator vse she perebuvav u vidluchenni vid cerkvi i jogo v yizd do mista prizviv do nakladennya latinskim patriarhom na Yerusalim interdiktu tomu samokoronaciya ne bula viznana baronami yak akt legitimaciyi pravlinnya Ale poki Fridrih osobisto perebuvav u krayini jomu vdavalos kontrolyuvati situaciyu She do svogo vid yizdu na batkivshinu v Apuliyu v travni 1229 roku vin skinuv Odo Monbelyarskogo z posadi balyi ta doviriv yiyi prihilnomu jomu miscevomu baronu Balianu Sidonskomu ta Garnye l Alemanu Na Kipri vin zasnuvav regentsku radu z p yati osib pid kerivnictvom Amalrika Barle yakij buv davnim vorogom Zhana d Ibelin Povstannya proti imperskoyi vladiYak tilki imperator zalishiv Utremer i vidbuv v Italiyu proti nogo ta jogo miscevih namisnikiv spalahnulo nevdovolennya Bilshist baroniv Kipru negajno zaperechili legitimnist imperskih regentiv i na choli iz Zhanom d Ibelin rozpochali zbrojnij opir Fridrih II prodav posadu regenta Kiprskogo korolivstva vidrazu p yatom suprotivnikam Ibyeliniv Amori de Barle Amori de Bejsanu Govenu de Sheneshe Gijomu de Rivi ta Gugo Dzhebajlskomu yaki zobov yazalisya viplatiti zatrebuvanu imperatorom sumu Regenti obklali prihilnikiv Ibyeliniv visokimi podatkami a potim zahopili i sprobuvali vbiti Filipa Novarskogo odnogo z najblizhchih prihilnikiv Zhana d Ibelin 14 lipnya 1229 mizh vijskami priznachenih Fridrihom II regentiv i prihilnikami Ibeliniv vidbulasya v rezultati yakoyi imperatorski regenti buli rozbiti Barle zahovavsya razom z korolem Genrihom I v zamku Djo d Amur de vin cilij rik vitrimuvav oblogu ale vreshti vlitku 1230 roku buv zmushenij kapitulyuvati pislya chogo Zhan d Ibelin povernuv sobi posadu regenta korolivstva i formalno primirivsya z Amori de Barle Priznachennya Zhana d Ibelin regentom Kiprskogo korolivstva ostrova bulo viznane yak samim Genrihom I tak i Visokoyu Kuriyeyu Povalennya proimperskoyi partiyi na Kipri viklikalo reakciyu imperskih namisnikiv v Yerusalimskomu korolivstvi Balian Sidonskij ogolosiv sho dim Ibeliniv vtrativ prava na volodinnya Bejrutom prote spochatku ce ne malo praktichnih naslidkiv Tim chasom imperator Fridrih II i papa Grigorij IX u 9 lipnya 1230 roku u dogovori v Sen Zhermano dosyagnul ugodi zgidno z yakoyu papa skasuvav vidluchennya imperatora i viznav jogo Yaffskij dogovir z Al Kamilem Vodnochas papu takozh shilyavsya do imperskoyi tochki zoru shodo pretenzij na vladu u Svyatij zemli Vidtak imperator priznachiv novim balyi v Utremeri svogo marshala Richarda Filandzheri yakij navesni 1231 r virushiv na Blizkij Shid iz flotom ta vijskami Zhan d Ibelin zmig pereshkoditi Filandzheri visaditisya na uzberezhzhi Kipru ale toj vidpliv do Tiru i spochatku buv viznanij tam Visokoyu Kuriyeyu zastupnikom regenta Yerusalimu Ale zgodom vse zminilosya i na materiku koli Filandzheri rushiv na Bejrut shob zahopiti volodinnya golovnogo suprotivnika imperatora Vin zmig zajnyati peredmistya ale Balian d Ibelin starshij sin Zhana d Ibelin nastilki dobre ukripivsya v zamku sho zmig protrimatisya v ochikuvanni dopomogi majzhe rik Oskilki za zakonami Yerusalimskogo korolivstva zhoden senjor v derzhavi ne mig buti pozbavlenij svogo feodu bez zgodi Visokoyi Kuriyi oburennya cherez ignoruvannya Filandzheri sudovoyi vladi Visokoyi Kuriyi negajno prizvelo do formuvannya proti nogo potuzhnoyi frakciyi miscevih baroniv Navit ranishe nalashtovani proimperski Balian Sidonskij ta Odo Monbelyarskij teper stali na bik opoziciyi yaka otaborilas v stolici korolivstva Akri U samomu comu misti providni gromadyani sformuvali avtonomnu komunu yaka perebrala na sebe vladu nad mistom i yak i yiyi lombardski analogi v pivnichnij Italiyi pozicionuvala sebe proti imperatora BitviNavesni 1232 roku Zhan d Ibelin visadivsya na materiku na pivden vid Tripoli z usima licaryami Kiprskogo korolivstva vklyuchayuchi nepovnolitnogo korolya Spochatku vin zvilniv vid oblogi Bejrut a potim virushiv do Akri golovnogo oseredku opozicijnih baroniv Pislya togo yak jogo pributtya radisno vitalo naselennya vin buv oficijno viznanij yerusalimskimi baronami svoyim liderom Yak she odnu vazhlivu turbotu pro zmicnennya svoyeyi spravi Ibelin realizuvav formalnij soyuz dvoryanstva z komunoyu Akra sho prizvelo do obrannya jogo Mishanskoyu Kuriyeyu merom mista U toj zhe chas vin peretvoriv Akru na faktichnu stolicyu Yerusalimskogo korolivstva yaka zalishalas takoyu do likvidacih korolivstva v 1291 roci Krim togo na bik opoziciyi pristav orden tampliyeriv hocha licari gospitalyeri ta tevtonski licari zalishilisya virnimi imperatoru Zhak d Ibelin vidpraviv baronsku armiyu na choli zi svoyim pleminnikom Zhanom d Ibelin proti golovnogo oseredku proimperskih sil v Tiri Ale 2 travnya 1232 roku pid Kasal Imbertom Filandzhyeri pislya nespodivanoyi ataki rozbiv prihilnikiv Ibeliniv ta primusiv yih do vtechi Zhan d Ibelin i kiprskij korol Genrih yakij suprovodzhuvav jogo led unikli polonu i vryatuvalis vtecheyu do Akri Zavdyaki svoyij peremozi Filandzheri vidchuv sebe dostatno silnim shob ostatochno pidkoriti Kipr U travni 1232 roku skoristavshis tim sho bilshist kiprskih licariv perebuvali z Zhanom d Ibelin v Akri vijska Rikardo Filandzheri i Amori de Barle yakij znovu primknuv do imperatora visadilisya na Kipri i praktichno bez boyu zajnyali usi kiprski zamki krim zamku Djo d Amur v yakomu zahovalas sestra korolya ta zamku Buffavento yaki buli vzyati v oblogu Filandzheri pochav bezzhalno peresliduvati prihilnikiv Ibyeliniv na ostrovi Odnak Zhan d Ibelin ne zmusiv sebe dovgo chekati i za pidtrimki flotu genuezciv yakim buli obicyani shiroki torgovi privileyi u Kiprskomu korolivstvi vzhe 6 chervnya 1232 jogo armiya vnochi visadilasya v Famagusti zastav Filandzheri znenacka Vijska Zhana d Ibelina shvidko zajnyali zamok Kantara pislya chogo Famagusta dobrovilno perejshla pid jogo kontrol Nezabarom bez osoblivih zusil bula zajnyata Nikosiya 15 chervnya 1232 roku imperatorski vijska buli povnistyu rozgromleni v Barle vtik do Kilikiyi a Filandzheri shovavsya v Kirenijskomu zamku Nevdovzi pislya cogo Ibelin zalishiv svoye pravlinnya na Kipri yake pislya nastannya povnolittya zmig osobisto prijnyati molodij korol Genrih I Nareshti u kvitni 1233 roku Kirenijskij zamok ostannyu fortecyu yaku utrimuvali imperci bulo vzyato i z pravlinnyam imperatora Fridriha II na Kipri bulo pokincheno Odnak Filandzheri vdalosya vtekti do Tiru v Yerusalimskomu korolivstvi Pauza v aktivnih bojovih diyah ta hrestovi pohodiU nastupni roki bojovi diyi v osnovnomu zajshli v gluhij kut a storoni konfliktu utrimuvali svoyi poziciyi Krim mista Yerusalim i soyuznih yim licarskih ordeniv imperci na choli z Filandzheri zmogli utrimati pid svoyim kontrolem lishe Tir ale voni buli izolovani vid reshti hristiyanskih teritorij cherez te sho Antiohijske knyazivstvo Tripolijske grafstvo ta Kilikijske korolivstvo v comu konflikti povodilisya nejtralno Baroni Yerusalimskogo korolivstva sformuvali v Akri nezalezhnij uryad z Odo Monbelyarskim yak regentom vid imeni nepovnolitnogo korolya Konrada Ale yihnim spravzhnim liderom zalishavsya starij Zhan d Ibelin yakij buv pereobranij merom Akri pislya povernennya do mista v chervni 1233 roku U serpni 1234 roku do Akri pribuv papskij legat arhiyepiskop Teoderik Ravennskij yakomu pislya primirennya mizh imperatorom Fridrihom II i papoyu Grigoriyem IX v 1230 roci bulo dorucheno povernuti baroniv pid vladu imperatora Koli jomu cogo ne vdalos vin vidluchiv Ibeliniv ta yihnih poslidovnikiv vid cerkvi i naklav na Akru papskij interdikt Hocha u veresni 1235 roku ci zahodi buli skasovani podalshe papske poserednictvo zalishilosya bezrezultatnim cherez neprimirennu poziciyu oboh storin U lyutomu 1236 roku Zhan d Ibelin pomer i kerivnictvo baronskoyu partiyeyu korolivstva perebrali na sebe chotiri jogo sini z yakih dvoye starshih uspadkuvali jogo volodinnya v Yerusalimskomu korolivstvi a dvoye molodshih zalishilisya na sluzhbi u korolya Kipru Stanovishe baroniv po vidnoshennyu do papi pokrashilosya pislya togo yak u travni 1239 roku imperatora znovu vidluchili vid cerkvi i rozpochavsya period jogo trivalogo konfliktu iz cerkvoyu U serpni togo zh roku strok peremirya z musulmanami uzgodzhenij v Yaffskij ugodi zavershivsya ale u veresni togo zh roku do Akri pribuv pid provodom Teobalda Shampanskogo Nezvazhayuchi na serjoznu porazku v bitvi za Gazu hrestovij pohid buv dovedenij do uspishnogo zavershennya zavdyaki diplomatichnim manevruvannyam mizh konkuruyuchimi ochilnikami Ajyubidiv prichomu hristiyanam vdalos dosyagli najbilshih teritorialnih zdobutkiv v Palestini z 1187 roku Odnak cej uspih ne prizviv do vnutrishnogo miru sered hristiyan tim pache sho protirichchya Vijni z lombardcyami znajshli svij proyav v hrestovomu pohodi U toj chas yak na hrestovij pohid Teobalda dominuyuchij vpliv spravlyali baroni Akri hrestovij pohid Richarda Kornuolskogo sho posliduvav za nim buv blizhchim do imperskoyi spravi Krim usogo inshogo Richard peredav vidnovlenij zamok Askalon prihilniku imperatora Odnak opozicijni baroni a takozh duhovenstvo krayini namagalisya vikoristati hrestovij pohid dlya diplomatichnogo virishennya konfliktu U travni 1241 roku voni napisali lista imperatoru Fridrihu II z prohannyam priznachiti regentom krayini Simona de Monfora Voni vvazhali sho vin mozhe buti kompromisnoyu kandidaturoyu prijnyatnoyu yak dlya nih tak i dlya imperatora oskilki vin ne buv vidluchenim papoyu i buv pov yazanij z imperatorom cherez svoyu druzhinu Krim togo Monfor mav silnu pidtrimku sim yi u Svyatij Zemli zavdyaki svoyemu dvoyuridnomu bratu Filipu I de Monfor yakij oselivsya v Yerusalimskomu korolivstvi i buv senjorom Torona Odnak imperator vidhiliv cyu propoziciyu i prodovzhuvav napolyagati na svoyemu pravi na regentstvo sho robilo neminuchim virishennya konfliktu vijskovim shlyahom Zakinchennya vijniPislya zavershennya hrestovogo pohodu Vijna z lombardcyai mala buti virishena v 1241 roci koli tampliyeri razom z miskoyu komunoyu vzyali v oblogu gospitalyeriv u miskij forteci Akri Rikardo Filandzheri pobachiv dlya sebe mozhlivist zahopiti Akru i odnochasno zvilniti svoyih soyuznikiv gospitalyeriv ale zaznav nevdachi cherez potuzhnu oboronu mista Nevdovzi pislya ciyeyi porazki imperator nakazav Filandzheri povernutisya do Italiyi zalishivshi komanduvati Tirom jogo brata Lotarya Odnak pid chas vidplittya vin zaznav korabletroshi cherez shtorm na uzberezhzhi Palestini i v rezultati potrapiv u polon do baronskoyi partiyi Navesni 1242 roku imperator znovu priznachiv svoyim balyi v Utremeri todi yak Filanzhyeri vidpravili v Italiyu v kajdanah Nevdovzi pislya cogo molodij korol Konrad II dosyag povnolittya sho oznachalo sho vin bilshe ne potrebuvav formalnogo regentstva 5 chervnya 1242 roku na zasidanni Visokoyi Kuriyi v Akri baroni ogolosili bud yake regentstvo priznachene imperatorom nelegitimnim A oskilki voni ne mogli prinesti prisyagu na virnist Konradu cherez te sho vin osobisto ne z yavlyavsya u svoyemu korolivstvi majbutnye regentstvo malo buti viznacheno z chleniv Visoyi Kuriyi Voni pogodilis na te shob novim regentom stala vdova kiprskogo korolya Alisa Shampanska yaka sama bula dochkoyu korolevi Izabelli I i najblizhchoyu rodichkoyu korolya Konrada Vreshti Ibelini vzyali v oblogu Tir i Lotar Filandzheri buv zmushenij zdati misto v lipni 1243 roku Tomas I Akvinskij viyihav do Italiyi nichogo ne dosyagnuvshi Ce faktichno pripinilo pravlinnya Gogenshtaufeniv v Yerusalimskomu korolivstvi hocha Konrad i pislya nogo jogo sin Konradin zberigali za soboyu tituli koroliv Yerusalimu Uryad teper zdijsnyuvavsya baronami krayini vid yih imeni doki bezditnij Konradin ne buv strachenij Karlom Anzhujskim v Neapoli u 1268 roci Na Kipri sprava Gogenshtaufeniv zaznala porazki she pislya progranoyi nimi v 1232 roci Vidtodi korol Genrih I osobisto ocholyuvav uryad hocha j za uchastyu svoyih baroniv u Visokij Kuriyi U 1247 roci na Lionskomu sobori papa Innokentij IV zvilniv Kiprske korolivstvo vid vasalnoyi zalezhnosti vid Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi i takim chinom vid bud yakih zobov yazan pered imperatorom NaslidkiVijna zakinchilasya na korist Ibelinskogo domu i miscevih feodaliv Prodovzhuyuchi viznavati formalnim korolem Yerusalima predstavnikiv rodu Gogenshtaufeniv voni otrimali faktichnu mozhlivist praviti u vlasnomu korolivstvi bez zhodnih obmezhen PershodzherelaOsnovnim dzherelom pro obstavini Vijni z lombardcyami ye hronika Filipa Novarskogo yakij sam pribuv v Levant z Lombardiyi i porivnyav cej konflikt z togochasnoyu borotboyu proti imperatora v jogo ridnij krayini Filip nalezhav do najblizhchogo otochennya Ibelinskogo domu i sered inshogo voyuvav yak licar u bitvi pri Agridi Yak vchenij yurist vin zigrav pevnu rol u Visokij Kuriyi v Akri v chervni 1242 roku Piznishe jogo hronika bula vklyuchena do hroniki Geste des Chiprois Diyi kipriotiv yak druga chastina i yiyi slid rozglyadati oberezhno cherez yiyi vidkritu partijnu prihilnist She odne svidchennya ochevidcya nadav veneciyec Marsilio Zorzi yakogo navesni 1242 roku vidpravili z jogo ridnogo mista do Levantu shob vikonuvati obov yazki glavi bajlo venecijskoyi faktoriyi v Akri Vin distavsya Akri i stav svidkom obrannya Alisi Shampanskoyi regentom korolivstva Na svoyij posadi vin pidtrimuvav antiimperskij ruh yakij prinis Veneciyi rozshireni torgovi privileyi v Tiri pislya togo yak imperskogo namisnika bulo vignano z cogo mista v 1243 roci Zorzi zalishavsya na posadi do vesni 1244 roku U pidsumkovomu zviti ridnomu mistu vin opisav politichni podiyi svidkom yakih buv pid chas svogo perebuvannya na posadi Div takozhYerusalimski asizi Gvelfi i gibeliniPrimitkiGalina Rossi Limasolskij zamok www cyprusexplorer globalfolio net s 5 Procitovano 3 listopada 2022 Galina Rossi Limasolskij zamok www cyprusexplorer globalfolio net s 6 Procitovano 3 listopada 2022 Zhan Rishar Latino Ierusalimskoe korolevstvo SPb Evraziya 2002 st 280 Tyerman 2006 r 726DzherelaBerggotz Oliver 1991 Der Bericht des Marsilio Zorzi Codex Querini Stampalia IV 3 1064 Kieler Werkstucke Reihe C Beitrage zur europaischen Geschichte des fruhen und hohen Mittelalters 2 Lang Frankfurt am Main u a ISBN 3 631 43232 1 Zugleich Kiel Universitat Dissertation 1989 Bromiley Geoffrey N 1977 Philip of Novara s Account of the War Between Frederick II of Hohenstaufen and the Ibelins Journal of Medieval History 3 4 pp 325 337 Jackson Peter 1986 The End of Hohenstaufen Rule in Syria In Historical Research The Bulletin of the Institute of Historical Research Bd 59 Nr 139 S 20 36 doi 10 1111 j 1468 2281 1986 tb01177 x Jacoby David 1986 The Kingdom of Jerusalem and the Collapse of Hohenstaufen Power in the Levant In Dumbarton Oaks Papers Bd 40 S 83 101 doi 10 2307 1291530 Philip de Novare The Wars of Frederick II against the Ibelins in Syria and Cyprus Records of Civilization 25 ISSN 0080 0287 Translated with Notes and Introduction by John L La Monte With Verse translated of the Poems by Merton Jerome Hubert Columbia University Press New York NY 1936 englische Ubersetzung der Chronik Philipp von Novaras Marshall Christopher 1992 Warfare in the Latin East 1192 1291 Cambridge Cambridge University Press Tyerman Christopher 2006 God s War A New History of the Crusades London Penguin Books