Герцогство Афінське (грец. Δουκάτον Αθηνών) — одна з держав хрестоносців, що виникла на теренах Греції після розподілу Візантійської імперії в ході Четвертого хрестового походу. Герцогство охоплювало сучасні області Аттику та Беотію. Існувало до XV століття, коли було завойоване Османською імперією.
Δουκάτον Αθηνών Герцогство Афінське | ||||
васальна держава* | ||||
| ||||
Герб Герцогства в добу правління де ла Рош | ||||
![]() | ||||
Столиця | Афіни | |||
Мови | офіційні: - французька - каталонська (від 1318) народна - грецька | |||
Релігії | офіційна: - римо-католицизм, народна: - грецьке православ'я | |||
Державний устрій | васал | |||
Історичний період | Середньовіччя | |||
- Четвертий хрестовий похід | 1204 | |||
- заснування Герцогства | 1205 1205 | |||
- Каталонська компанія | 1318 | |||
- правління Аччаюолі | 1388 | |||
- Данинник Морейсьского деспотату | 1444 | |||
- Османське завоювання | 1458 1458 | |||
* Герцогство було васалом послідовно таких держав: - Королівство Фессалонікійське - Ахейське князівство, - Арагонська корона, - Венеційська Республіка, - Морейський деспотат | ||||
|
Історія
Заснування
Засновником Герцогства Афінського був бургундський лицар Оттон де ла Рош, учасник Четвертого хрестового походу. Попри те, що він був правителем Афін з моменту заснування держави в 1205 році, офіційно герцогський титул закріплений тільки за його племінником Гвідо 1260 року. 1225 року Оттон де Ла Рош з нез'ясованих досі причин відмовився від титулу sir d'Athenes і повернувся з синами назад до Бургундії, подарувавши права на Афіни своєму племіннику.
Династія де ла Рош
Під час правління династії де Ла Рош столицею герцогства вважалися багатші і багатолюдні Фіви. Суттєвим джерелом добробуту родини де ла Рош було морське піратство. Основною піратською базою в регіоні став острів Евбея, звідки щорічно виходило не менше ста корсарських кораблів. Базою де ла Рош був і Навплій. Втім і узбережжя самого Герцогства піддавалося нападам візантійських корсарів під імператорським прапором.
Афіни були спочатку васалом королівства Салоніки, з 1224 року — Ахейського князівства, однак лише тому, що ахейський князь подарував афінському герцогу кілька замків в Арголіді на території князівства. Влада правителів герцогства не поширювалося на острови Егейського моря, які були венеційськими територіями.
Завоювання каталонцями
15 березня 1311 року при Кефіссі армія герцога програла бій Каталонській компанії - армії найманців-альмаговарів, що діяла на той момент лишн у власних інтересах. За деякими даними, з 700 лицарів герцога живими залишилися тільки двоє — Рожер Делор і Боніфацій Веронський (один з найвидатніших васалів афінського герцога, після битви каталонці пропонували навіть йому очолити їх, проте з міркувань лицарської честі він відмовився). Сам герцог загинув, а його голову каталонці насадили на піку. Після цієї катастрофи каталонці поділили між собою замки й маєтки, а також, як пишуть літописці, «дружин і дочок лицарів, вбитих при Кефіссі». Причому деякі отримали дружин такого високого походження, що «навряд чи гідні були подати їм воду для вмивання». Вожді каталонців, розуміючи, що без допомоги якого-небудь могутнього монарха їм не утримати здобич в руках, визнавали номінальними герцогами Афінськими членів сицилійської гілки Арагонського королівського дому (див. Арагонська Корона).
Династія Аччаюолі
1387 року Афіни захопив Неріо I Аччаюолі, правитель Коринфа, виходець із флорентійського банкірського роду Аччаюолі. Про добу правління династії Аччаюолі залишив свідчення Ніколо де Мартоні. Вони виявили себе щедрими доброчинцями. Неріо I Аччаюолі наказав інкрустувати двері Парфенона, який перетворився на католицький Собор Афінської Богоматері сріблом (архієпископом афінським в цей час був призначений Михайло Хоніат). Також він заповів собору усе місто, віддаючи Афіни у володіння храму. Однак найбільш значним доповненням до ансамблю Афінського акрополя цієї доби стала вежа, побудована після захоплення міста хрестоносцями. Для її будівництва використали блоки, зняті з задньої частини усипальниці римського вельможі на пагорбі Філопаппу.
Занепад і падіння
Останні афінські герцоги визнавали себе васалами османського султана. 1456 року в герцогство вдерлася османська армія . Останній афінської герцог Франко два роки оборонявся в цитаделі Акрополя. Втративши надію на допомогу Європи, Франко 1458 року здав афінський Акрополь османам. Згідно з угодою, він разом з дружиною та власним поштом залишив Афіни і переселився у Фіви, які султан подарував йому. 1460 року султан отримав доніс на Франко і наказав одному зі своїх воєначальників — Саган-паші — розправитися з ним. Той запросив Франко в намет і до ранку бенкетував з ним. Вранці на виході з намету екс-герцога оточили охоронці Сагана-паші та вбили.
Герцоги Афінські
династія де ла Рош
Славною сторінкою в історії Герцогства Афінського став 1275 рік, коли володар південної Фессалії себастократор Іоанн був обложений візантійськими військами в своїй столиці Неопатре. Вночі, переодягнувшись селянином, йому вдалося пройти через лінії облоги і пробратися до Фів. Тут він з'явився перед очима афінського герцога Жана де Ла Роша і благав його прийти на допомогу. З трьома сотнями лицарів герцог Жан виступив до Неопатре, обложеної, як стверджують літописи, армією чисельністю до 30 000 греків, куманів і турків. У битві візантійське військо розгромлене вщент. Вдячний Іоанн видав свою дочку за Гільома де ла Роша, передавши йому як придане кілька фессалійських міст.
Проте 1278 році військова удача зрадила герцогу Жану. Він втрутився у війну, яку Евбейські барони вели проти візантійців. Візантійцям дуже допоміг перехід на їхній бік Лікаріо, вічентійця родом, одного з найбільш активних і відважний представників франкського лицарства в Греції. Він полюбив сестру володаря Евбеї Гільєрмо II і та відповіла йому взаємністю. Вони таємно обвінчалися, проте рідня дівчини визнала шлюб мезальянсом і вислала Лікаріо у периферійний замок Анемопіле. Лікаріо почав листуватися з візантійцями і здав їм замок, викликавши таким чином запеклу війну за Евбею. Імператор у нагороду подарував йому острів.
Жан Афінський переправив своє військо на Евбею і разом із залишками загонів Евбейських баронів дав бій під Варонде проти греків і найманого каталонського війська. У бою він був поранений стрілою, військо його розбито, а сам герцог потрапив у полон. Відправлений до Константинополя, він сподобався імператору Михайлу VIII Палеологу, і той задовольнився викупом в 30 000 золотих солідів і обіцянкою вічного миру. Жан I де ла Рош помер незабаром після повернення з полону, імовірно, 1279 року. По смерті Гвідо II, останнього представника афінської гілки роду де Ла Рош, титул перейшов до Готьє V де Брієнн, сина тітки покійного герцога. Він став останнім герцогом Афін бургундської династії.
- Оттон (1205—1225)
- Гі I (1225—1263)
- Жан I (1263—1280)
- Вільгельм I (1280—1287)
- Гі II (1287—1308)
династія Брієннів
Афінський парламент обрав стати герцогом після Гая ІІ, але період його правління був коротким, фактично він був повалений після поразки каталонцям. Водночас спадкоємці Брієнна продовжували претендувати на Герцогство, але були визнані тільки у володінні .
- Готьє V де Брієнн (1308—1311)
- (1311—1354)
- Готьє VI де Брієнн (1311—1356)
- (1356—1360)
- (1356—1367)
- (1367—1381)
- (1381—1394)
каталонські правителі
Анексія Герцогства Першою Каталонською компанію і згодом Середземноморською Арагонською імперією відбулося після спірного правонаступництва після смерті останнього бургундського герцога. Каталонці визнали короля Сицилії правителем Афінським. Це перетворило Герцогство фактично на апанаж, і влада над ним часто опинялось в руках генеральних вікаріїв.
- Роже Деслор (1311—1312)
- Манфред Арагонський (1312—1317)
- (1312—1317)
- Вільям II Арагонський (1317—1338)
- Альфонс Фредерік Сицилійський (1317—1338)
- Джованні Рандаццо (1338—1348)
- Фредерік I Афінський (1348—1355)
- Фредерік II (1355—1377)
- Марія Сицилійська (1377—1388)
- разом із Педро IV Арагонський (від 1381)
генеральні вікарії
Герцогством Афінським в період 1381—1388 років правили генеральні вікарії.
династія Аччаюолі
Флорентійська родина Аччаюолі правила Герцогством Афінським після витіснення ними каталонців за підтримки . Хоча Неріо I Аччаюолі заповідав Афіни та Герцогства Венеції, флорентійці повернули собі владу і правили до турецького завоювання.
- Неріо I Аччаюолі (1388—1394)
- Антоніо I Аччаюолі (1394—1395)
- Неріо II Аччаюолі, (1435—1439)
- Антоніо II Аччаюолі, (1439—1441)
- Неріо II Аччаюолі (вдруге), (1441—1454)
- Франческо I Аччаюолі (1451—1454)
- Франко Аччаюолі (1455—1458)
Примітки
- Коротке повідомлення про Ніколо де Мартоні та виклад його латинського тексту наведений у книзі: James Morton Paton. Chapters on mediaeval and Renaissance visitors to Greek lands. — Athens : American School of Classical Studies at Athens, 1951. — 212 с.
Джерела
- Kenneth Meyer Setton. Catalan domination of Athens, 1311-1388. — Variorum, 1975. — 270 с. — .
- Kenneth Meyer Setton. Athens in the Middle Ages. — Variorum, 1975. — 271 с. — .
- Alison Frantz. The Middle Ages in the Athenian Agora. — ASCSA, 1961. — 32 с. — .
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Gercogstvo Afinske grec Doykaton A8hnwn odna z derzhav hrestonosciv sho vinikla na terenah Greciyi pislya rozpodilu Vizantijskoyi imperiyi v hodi Chetvertogo hrestovogo pohodu Gercogstvo ohoplyuvalo suchasni oblasti Attiku ta Beotiyu Isnuvalo do XV stolittya koli bulo zavojovane Osmanskoyu imperiyeyu Doykaton A8hnwn Gercogstvo Afinske vasalna derzhava 1205 1458 Gerb Gercogstva v dobu pravlinnya de la Rosh Afini istorichni kordoni na kartiLatinska imperiya zi svoyimi vasalami i derzhavi hrestonosciv v Greciyi pislya rozpodilu Vizantijskoyi imperiyi 1204 rik kordoni derzhav priblizni Stolicya Afini Movi oficijni francuzka katalonska vid 1318 narodna grecka Religiyi oficijna rimo katolicizm narodna grecke pravoslav ya Derzhavnij ustrij vasal Istorichnij period Serednovichchya Chetvertij hrestovij pohid 1204 zasnuvannya Gercogstva 1205 1205 Katalonska kompaniya 1318 pravlinnya Achchayuoli 1388 Daninnik Morejsskogo despotatu 1444 Osmanske zavoyuvannya 1458 1458 Gercogstvo bulo vasalom poslidovno takih derzhav Korolivstvo Fessalonikijske Ahejske knyazivstvo Aragonska korona Venecijska Respublika Morejskij despotat Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Afinske gercogstvoIstoriyaZasnuvannya Zasnovnikom Gercogstva Afinskogo buv burgundskij licar Otton de la Rosh uchasnik Chetvertogo hrestovogo pohodu Popri te sho vin buv pravitelem Afin z momentu zasnuvannya derzhavi v 1205 roci oficijno gercogskij titul zakriplenij tilki za jogo pleminnikom Gvido 1260 roku 1225 roku Otton de La Rosh z nez yasovanih dosi prichin vidmovivsya vid titulu sir d Athenes i povernuvsya z sinami nazad do Burgundiyi podaruvavshi prava na Afini svoyemu pleminniku Dinastiya de la Rosh Pid chas pravlinnya dinastiyi de La Rosh stoliceyu gercogstva vvazhalisya bagatshi i bagatolyudni Fivi Suttyevim dzherelom dobrobutu rodini de la Rosh bulo morske piratstvo Osnovnoyu piratskoyu bazoyu v regioni stav ostriv Evbeya zvidki shorichno vihodilo ne menshe sta korsarskih korabliv Bazoyu de la Rosh buv i Navplij Vtim i uzberezhzhya samogo Gercogstva piddavalosya napadam vizantijskih korsariv pid imperatorskim praporom Afini buli spochatku vasalom korolivstva Saloniki z 1224 roku Ahejskogo knyazivstva odnak lishe tomu sho ahejskij knyaz podaruvav afinskomu gercogu kilka zamkiv v Argolidi na teritoriyi knyazivstva Vlada praviteliv gercogstva ne poshiryuvalosya na ostrovi Egejskogo morya yaki buli venecijskimi teritoriyami Zavoyuvannya kataloncyami 15 bereznya 1311 roku pri Kefissi armiya gercoga prograla bij Katalonskij kompaniyi armiyi najmanciv almagovariv sho diyala na toj moment lishn u vlasnih interesah Za deyakimi danimi z 700 licariv gercoga zhivimi zalishilisya tilki dvoye Rozher Delor i Bonifacij Veronskij odin z najvidatnishih vasaliv afinskogo gercoga pislya bitvi katalonci proponuvali navit jomu ocholiti yih prote z mirkuvan licarskoyi chesti vin vidmovivsya Sam gercog zaginuv a jogo golovu katalonci nasadili na piku Pislya ciyeyi katastrofi katalonci podilili mizh soboyu zamki j mayetki a takozh yak pishut litopisci druzhin i dochok licariv vbitih pri Kefissi Prichomu deyaki otrimali druzhin takogo visokogo pohodzhennya sho navryad chi gidni buli podati yim vodu dlya vmivannya Vozhdi katalonciv rozumiyuchi sho bez dopomogi yakogo nebud mogutnogo monarha yim ne utrimati zdobich v rukah viznavali nominalnimi gercogami Afinskimi chleniv sicilijskoyi gilki Aragonskogo korolivskogo domu div Aragonska Korona Dinastiya Achchayuoli 1387 roku Afini zahopiv Nerio I Achchayuoli pravitel Korinfa vihodec iz florentijskogo bankirskogo rodu Achchayuoli Pro dobu pravlinnya dinastiyi Achchayuoli zalishiv svidchennya Nikolo de Martoni Voni viyavili sebe shedrimi dobrochincyami Nerio I Achchayuoli nakazav inkrustuvati dveri Parfenona yakij peretvorivsya na katolickij Sobor Afinskoyi Bogomateri sriblom arhiyepiskopom afinskim v cej chas buv priznachenij Mihajlo Honiat Takozh vin zapoviv soboru use misto viddayuchi Afini u volodinnya hramu Odnak najbilsh znachnim dopovnennyam do ansamblyu Afinskogo akropolya ciyeyi dobi stala vezha pobudovana pislya zahoplennya mista hrestonoscyami Dlya yiyi budivnictva vikoristali bloki znyati z zadnoyi chastini usipalnici rimskogo velmozhi na pagorbi Filopappu Zanepad i padinnya Ostanni afinski gercogi viznavali sebe vasalami osmanskogo sultana 1456 roku v gercogstvo vderlasya osmanska armiya Ostannij afinskoyi gercog Franko dva roki oboronyavsya v citadeli Akropolya Vtrativshi nadiyu na dopomogu Yevropi Franko 1458 roku zdav afinskij Akropol osmanam Zgidno z ugodoyu vin razom z druzhinoyu ta vlasnim poshtom zalishiv Afini i pereselivsya u Fivi yaki sultan podaruvav jomu 1460 roku sultan otrimav donis na Franko i nakazav odnomu zi svoyih voyenachalnikiv Sagan pashi rozpravitisya z nim Toj zaprosiv Franko v namet i do ranku benketuvav z nim Vranci na vihodi z nametu eks gercoga otochili ohoronci Sagana pashi ta vbili Gercogi Afinskidinastiya de la Rosh Slavnoyu storinkoyu v istoriyi Gercogstva Afinskogo stav 1275 rik koli volodar pivdennoyi Fessaliyi sebastokrator Ioann buv oblozhenij vizantijskimi vijskami v svoyij stolici Neopatre Vnochi pereodyagnuvshis selyaninom jomu vdalosya projti cherez liniyi oblogi i probratisya do Fiv Tut vin z yavivsya pered ochima afinskogo gercoga Zhana de La Rosha i blagav jogo prijti na dopomogu Z troma sotnyami licariv gercog Zhan vistupiv do Neopatre oblozhenoyi yak stverdzhuyut litopisi armiyeyu chiselnistyu do 30 000 grekiv kumaniv i turkiv U bitvi vizantijske vijsko rozgromlene vshent Vdyachnij Ioann vidav svoyu dochku za Giloma de la Rosha peredavshi jomu yak pridane kilka fessalijskih mist Prote 1278 roci vijskova udacha zradila gercogu Zhanu Vin vtrutivsya u vijnu yaku Evbejski baroni veli proti vizantijciv Vizantijcyam duzhe dopomig perehid na yihnij bik Likario vichentijcya rodom odnogo z najbilsh aktivnih i vidvazhnij predstavnikiv frankskogo licarstva v Greciyi Vin polyubiv sestru volodarya Evbeyi Gilyermo II i ta vidpovila jomu vzayemnistyu Voni tayemno obvinchalisya prote ridnya divchini viznala shlyub mezalyansom i vislala Likario u periferijnij zamok Anemopile Likario pochav listuvatisya z vizantijcyami i zdav yim zamok viklikavshi takim chinom zapeklu vijnu za Evbeyu Imperator u nagorodu podaruvav jomu ostriv Zhan Afinskij perepraviv svoye vijsko na Evbeyu i razom iz zalishkami zagoniv Evbejskih baroniv dav bij pid Varonde proti grekiv i najmanogo katalonskogo vijska U boyu vin buv poranenij striloyu vijsko jogo rozbito a sam gercog potrapiv u polon Vidpravlenij do Konstantinopolya vin spodobavsya imperatoru Mihajlu VIII Paleologu i toj zadovolnivsya vikupom v 30 000 zolotih solidiv i obicyankoyu vichnogo miru Zhan I de la Rosh pomer nezabarom pislya povernennya z polonu imovirno 1279 roku Po smerti Gvido II ostannogo predstavnika afinskoyi gilki rodu de La Rosh titul perejshov do Gotye V de Briyenn sina titki pokijnogo gercoga Vin stav ostannim gercogom Afin burgundskoyi dinastiyi Otton 1205 1225 Gi I 1225 1263 Zhan I 1263 1280 Vilgelm I 1280 1287 Gi II 1287 1308 dinastiya Briyenniv Afinskij parlament obrav stati gercogom pislya Gaya II ale period jogo pravlinnya buv korotkim faktichno vin buv povalenij pislya porazki kataloncyam Vodnochas spadkoyemci Briyenna prodovzhuvali pretenduvati na Gercogstvo ale buli viznani tilki u volodinni Gotye V de Briyenn 1308 1311 1311 1354 Gotye VI de Briyenn 1311 1356 1356 1360 1356 1367 1367 1381 1381 1394 katalonski praviteli Aneksiya Gercogstva Pershoyu Katalonskoyu kompaniyu i zgodom Seredzemnomorskoyu Aragonskoyu imperiyeyu vidbulosya pislya spirnogo pravonastupnictva pislya smerti ostannogo burgundskogo gercoga Katalonci viznali korolya Siciliyi pravitelem Afinskim Ce peretvorilo Gercogstvo faktichno na apanazh i vlada nad nim chasto opinyalos v rukah generalnih vikariyiv Rozhe Deslor 1311 1312 Manfred Aragonskij 1312 1317 1312 1317 Vilyam II Aragonskij 1317 1338 Alfons Frederik Sicilijskij 1317 1338 Dzhovanni Randacco 1338 1348 Frederik I Afinskij 1348 1355 Frederik II 1355 1377 Mariya Sicilijska 1377 1388 razom iz Pedro IV Aragonskij vid 1381 generalni vikariyi Gercogstvom Afinskim v period 1381 1388 rokiv pravili generalni vikariyi dinastiya Achchayuoli Florentijska rodina Achchayuoli pravila Gercogstvom Afinskim pislya vitisnennya nimi katalonciv za pidtrimki Hocha Nerio I Achchayuoli zapovidav Afini ta Gercogstva Veneciyi florentijci povernuli sobi vladu i pravili do tureckogo zavoyuvannya Nerio I Achchayuoli 1388 1394 Antonio I Achchayuoli 1394 1395 Nerio II Achchayuoli 1435 1439 Antonio II Achchayuoli 1439 1441 Nerio II Achchayuoli vdruge 1441 1454 Franchesko I Achchayuoli 1451 1454 Franko Achchayuoli 1455 1458 PrimitkiKorotke povidomlennya pro Nikolo de Martoni ta viklad jogo latinskogo tekstu navedenij u knizi James Morton Paton Chapters on mediaeval and Renaissance visitors to Greek lands Athens American School of Classical Studies at Athens 1951 212 s DzherelaKenneth Meyer Setton Catalan domination of Athens 1311 1388 Variorum 1975 270 s ISBN 0902089773 Kenneth Meyer Setton Athens in the Middle Ages Variorum 1975 271 s ISBN 0902089846 Alison Frantz The Middle Ages in the Athenian Agora ASCSA 1961 32 s ISBN 0876616074