Арелатське королівство (також відоме як Арелат, лат. Regnum Arelatense) — середньовічна монархічна держава, заснована у 933 році шляхом злиття Верхнього та Нижнього Бургундських королівств за короля Рудольфа II. Королівство отримало назву на честь нижньобургундської резиденції в Арлі. Також відоме як Королівство обох Бургундій, або як Друге Бургундське королівство, на відміну від Першого Бургундського королівства (Королівства бургундів).
Regnum Arelatense Арелатське королівство | |||||||||||||||
Королівство у складі Священної Римської імперії (з 1032 року) | |||||||||||||||
| |||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||
Столиця | Арль | ||||||||||||||
Релігії | християнство | ||||||||||||||
Форма правління | монархія | ||||||||||||||
Історичний період | Середньовіччя | ||||||||||||||
- Об'єднання Верхньої та Нижньої Бургундій в одне королівство | 933 | ||||||||||||||
- Ліквідовано | 1378 | ||||||||||||||
Площа | |||||||||||||||
- 1000 | 133 400 км2 | ||||||||||||||
| |||||||||||||||
Його територія простягалася від Середземного моря до Верхнього Рейну на півночі, приблизно відповідаючи сучасним французьким регіонам Прованс — Альпи — Лазурний Берег, Рона-Альпи та Франш-Конте, а також західній Швейцарії. Управлялось незалежними королями Дому старійшин Вельфів до 1032 року, після чого було включене до складу Священної Римської імперії.
Каролінгська Бургундія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJoTDB0aGNuUmxYMGh2WTJoZmRXNWtYMDVwWldSbGNtSjFjbWQxYm1SZlJVNHVjRzVuTHpJeU1IQjRMVXRoY25SbFgwaHZZMmhmZFc1a1gwNXBaV1JsY21KMWNtZDFibVJmUlU0dWNHNW4ucG5n.png)
З часу підкорення франками Першого Бургундського королівства в 534 році його територія знаходилася під владою Франкської та Каролінгської імперій. У 843 році троє вцілілих синів імператора Людовика Благочестивого, який помер у 840 році, підписали Верденський договір, який розділив між ними імперію Каролінгів: колишнє Бургундське королівство стало частиною Середнього Франкського королівства, яке було відведене імператору Лотару I, за винятком пізнішого Бургундського герцогства — сучасної Бургундії — яке дісталося Карлу Лисому, королю Західної Франкії. Король Людовик Німецький отримав Східну Франкію, що охоплювала територію на схід від річки Рейн.
Незадовго до своєї смерті в 855 році імператор Лотар I, у свою чергу, розділив свої володіння між трьома синами відповідно до Прюмського договору. Його бургундська спадщина перейшла до його молодшого сина Карла Прованського (845—863). Потім у 869 році син Лотара І, Лотар II, помер без законних дітей, а в 870 році його дядько Карл Лисий та Людовик Німецький за Мерсенським договором 870 року розділили його територію: Верхня Бургундія, що розташовувалась на північ від Юрських гір (Трансюранська Бургундія), дісталась Людовіку Німецькому, а решта — Карлу Лисому. До 875 року всі сини Лотара I померли без спадкоємців, а інші бургундські території утримував Карл Лисий.
У розгубленості після смерті сина Карла Людовіка II Заїки у 879 року граф Західної Франкії Бозо Прованський заснував Королівство Нижньої Бургундії (Циз'юранська Бургундія) в Арлі. У 888 році, після смерті імператора Карла Товстого, сина Людовика Німецького, Рудольф Осерський, граф Бургундії, заснував Королівство Верхня Бургундія в Сен-Морісі, що включало Бургундське графство, на північному заході Верхньої Бургундії.
У 933 р. Гуго Арльський поступився Нижньою Бургундією Рудольфу II з Верхньої Бургундії в обмін на те, що Рудольф відмовився від своїх претензій на італійський престол. Рудольф об'єднав Верхню і Нижню Бургундію, утворивши Арелатське королівство (Арелат). У 937 році Рудольфа змінив його син Конрад Мирний. Спадкові претензії Гуго Арльського були відхилені за підтримки імператора Оттона I.
У 993 році Конрада змінив його син Рудольф III, який у 1006 році був змушений підписати договір про успадкування своїх володінь на користь майбутнього імператора Генріха II. Рудольф намагався відмовитись від договору в 1016 році, проте безуспішно.
Імперський Арелат
У 1032 році Рудольф III помер без жодного спадкоємця, що залишилися б в живих, і королівство перейшло згідно з договором 1006 року наступнику Генріха, імператору Конраду II із Салічної династії, і Арелат був включений до складу Священної Римської імперії, хоча королівство залишалось зі значною автономією. Хоча з того часу імператори носили титул «король Арелату», мало хто йшов на коронування в собор Арля. Винятком був Фрідріх Барбаросса, котрий був коронований королем Бургундії архієпископом Арля в 1178 році.
У період з XI до кінця XIV століття кілька частин території Арелата відкололися, а саме Прованс, , Ліоне, Дофіне, Савойське графство, Вільне графство Бургундське (Франш-Комте) та частини західної Швейцарії. Вільние графство Бургундське було здобуто Гогенштауфенами в 1190 році, а східні частини Верхньої Бургундії потрапили під володіння династії Церінгенів. Пізніше, коли лінія Церінгенів вимерла, ці землі успадкували Габсбурги. Більша частина території Нижньої Бургундії була поступово включена до складу Франції — графство Прованс потрапило до Анжуйської династії Капетінгів в 1246 році і, нарешті, до французької корони в 1481 році, Дофіне було анексовано і продано королю Франції Філіпу VI в 1349 році дофіном Юмбером II В'єннським. У 1361 році імператор Карл IV відокремив Савойське графство від Бургундського королівства.
У 1365 році Карл IV був останнім імператором, коронованим титулом «король Арелату». У 1378 році Карл призначив дофіна Франції (пізніше короля Франції Карла VI) постійним , який номінально керував від імені Імперії тим, що залишилося від Арелата, і з цього часу він фактично припинив своє існування. Однак титул «король Арелату» залишався одним із побічних титулів Імператора Священної Римської імперії до розпаду Імперії в 1806 р., і посада архієпископа Трієра продовжувала діяти як архіканцлер і принц-курфюрст Римського короля (призначений майбутній імператор Священної Римської імперії), статус, підтверджений Золотою буллою 1356 року.
Незважаючи на постійний поєднання титулу з Римським королем, Арелат кілька разів розглядався для відновлення як окрема держава. Найсерйозніший випадок був за часів Папи Миколая III за сприяння Карла Анжуйського. Між 1277 і 1279 роками Карл, на той час уже король Сицилії, король римлян і претендент на імператорську корону Рудольф Габсбург та королева Франції Маргарита Прованська вирішили свою суперечку щодо графства Прованс разом із претензією Рудольфа стати єдиним кандидатом на імперський престол. Рудольф погодився, що його дочка Клеменція Австрійська вийде заміж за онука Карла Карла Мартела Анжуйського і отриає в якості посагу імперські претензії на Арелат. Взамін Карл посприяє тому, щоб імператорська корона стала спадковою в династії Габсбургів. В свою чергу, папа Миколай очікував, що Італійське королівство в Північній Італії буде виокремлено з імперської території і передано у спадкове володіння його родині Орсіні. У 1282 році Карл був готовий відправити дитячу пару для повернення старого королівського титулу королів Арелату, але повстання Сицилійської вечірні та подальша війна з арагонцями зірвала його плани.
Влада над королівством Арелат була надана імператором Карлом IV дев'ятирічному Карлу VI, тодішньому французькому дофіну, на все життя (тобто без права успадкування) з нагоди візиту імператора до Парижа на початку 1378 року.
Див. також
Примітки
- Площа порахована шляхом накладання території королівства на Google Earth.
- The New Columbia Encyclopedia 1975, 150
- Runciman, Steven. "The Sicilian Vespers, p. 282. 1958: Cambridge University Press
- Jana Fantysová-Matějková (2012), , Imago Temporis / Medium Aevum, VI: 223-248: 229, архів оригіналу за 12 жовтня 2021, процитовано 12 січня 2021
Література
- Chiffoleau, Jacques (1994). I ghibellini nel regno di Arles. У ; (ред.). Federico II e le città italiane. Palermo. с. 364—88.
- Chiffoleau, Jacques (2005). . Federico II: enciclopedia fridericiana. Т. Vol. 1. Rome: Istituto dell'Enciclopedia Italiana. Архів оригіналу за 14 квітня 2021. Процитовано 12 січня 2021.
- Cope, Christopher (1987). Phoenix Frustrated: The Lost Kingdom of Burgundy. Constable.
- Cox, Eugene L. (1967). The Green Count of Savoy. Princeton, NJ: Princeton University Press.
- Cox, Eugene L. (1974). The Eagles of Savoy. Princeton, NJ: Princeton University Press.
- Cox, Eugene L. (1999). The Kingdom of Burgundy, the Lands of the House of Savoy and Adjacent Territories. У (ред.). The New Cambridge Medieval History, Volume V: c. 1198–c. 1300. Cambridge University Press. с. 358—74.
- Davies, Norman (2011). Vanished Kingdoms: The History of Half-Forgotten Europe. Penguin.
- Font-Réaulx, Jacques de (1939). . Annales du Midi. 51 (203): 295—306. doi:10.3406/anami.1939.5476. Архів оригіналу за 10 грудня 2021. Процитовано 12 січня 2021.
- Fournier, Paul (1886). . Paris: Victor Palmé. Архів оригіналу за 2 травня 2022. Процитовано 12 січня 2021.
- Fournier, Paul (1891). Le royaume d'Arles et de Vienne (1138–1378): Étude sur la formation territoriale de la France dans l'Ést et le Sudest. Paris: Alphonse Picard.
- Fournier, Paul (1936). The Kingdom of Burgundy or Arles from the Eleventh to the Fifteenth Century. У C. W. Previté-Orton; Z. N. Brooke (ред.). The Cambridge Medieval History, Volume VIII: The Close of the Middle Ages. Cambridge University Press. с. 306—31.
- Heckmann, Marie-Luise (2000). Das Reichsvikariat des Dauphins im Arelat 1378: vier Diplome zur Westpolitik Kaiser Karls IV. У Ellen Widder; Mark Mersiowsky; Maria-Theresia Leuker (ред.). Manipulus florum: Festschrift für Peter Johanek zum 60. Geburtstag. Münster: Waxmann. с. 63—97.
- Jacob, Louis (1906). . Paris: Honoré Champion. Архів оригіналу за 2 травня 2022. Процитовано 12 січня 2021.
- (1913). Burgundian Notes, III: The Union of the Two Kingdoms of Burgundy. English Historical Review. 28 (109): 106—12.
- (1907). . Paris: Honoré Champion. Архів оригіналу за 28 січня 2021. Процитовано 12 січня 2021.
- (1912). The Early History of the House of Savoy (1000–1233). Cambridge University Press.
- Viard, Paul (1911). La dîme ecclésiastique dans le royaume d'Arles et de Vienne aux XIIe et XIIIe siècles. Zeitschrift der Savigny-Stiftung für Rechtsgeschichte: Kanonistische Abteilung. 1 (1): 126—59. doi:10.7767/zrgka.1911.1.1.126. S2CID 180419125.
- Wilson, Peter (2016). Heart of Europe: A History of the Holy Roman Empire. Cambridge, MA: Belknap Press.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Arelatske korolivstvo takozh vidome yak Arelat lat Regnum Arelatense serednovichna monarhichna derzhava zasnovana u 933 roci shlyahom zlittya Verhnogo ta Nizhnogo Burgundskih korolivstv za korolya Rudolfa II Korolivstvo otrimalo nazvu na chest nizhnoburgundskoyi rezidenciyi v Arli Takozh vidome yak Korolivstvo oboh Burgundij abo yak Druge Burgundske korolivstvo na vidminu vid Pershogo Burgundskogo korolivstva Korolivstva burgundiv Regnum Arelatense Arelatske korolivstvoKorolivstvo u skladi Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi z 1032 roku 933 1378 Arelat istorichni kordoni na kartiKorolivstvo Arelat na pochatku XI stolittyaStolicya ArlReligiyi hristiyanstvoForma pravlinnya monarhiyaIstorichnij period Serednovichchya Ob yednannya Verhnoyi ta Nizhnoyi Burgundij v odne korolivstvo 933 Likvidovano 1378Plosha 1000 133 400 km2Poperednik NastupnikVerhnya BurgundiyaNizhnya Burgundiya Burgundske grafstvoKomta VenesenKnyazivstvo Oranzh Jogo teritoriya prostyagalasya vid Seredzemnogo morya do Verhnogo Rejnu na pivnochi priblizno vidpovidayuchi suchasnim francuzkim regionam Provans Alpi Lazurnij Bereg Rona Alpi ta Fransh Konte a takozh zahidnij Shvejcariyi Upravlyalos nezalezhnimi korolyami Domu starijshin Velfiv do 1032 roku pislya chogo bulo vklyuchene do skladu Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi Karolingska BurgundiyaTri chastini Korolivstva Burgundiya pribl 900 rik Verhnya Burgundiya Nizhnya Burgundiya Burgundske gercogstvo pid vladoyu Richarda Spravedlivogo Z chasu pidkorennya frankami Pershogo Burgundskogo korolivstva v 534 roci jogo teritoriya znahodilasya pid vladoyu Frankskoyi ta Karolingskoyi imperij U 843 roci troye vcililih siniv imperatora Lyudovika Blagochestivogo yakij pomer u 840 roci pidpisali Verdenskij dogovir yakij rozdiliv mizh nimi imperiyu Karolingiv kolishnye Burgundske korolivstvo stalo chastinoyu Serednogo Frankskogo korolivstva yake bulo vidvedene imperatoru Lotaru I za vinyatkom piznishogo Burgundskogo gercogstva suchasnoyi Burgundiyi yake distalosya Karlu Lisomu korolyu Zahidnoyi Frankiyi Korol Lyudovik Nimeckij otrimav Shidnu Frankiyu sho ohoplyuvala teritoriyu na shid vid richki Rejn Nezadovgo do svoyeyi smerti v 855 roci imperator Lotar I u svoyu chergu rozdiliv svoyi volodinnya mizh troma sinami vidpovidno do Pryumskogo dogovoru Jogo burgundska spadshina perejshla do jogo molodshogo sina Karla Provanskogo 845 863 Potim u 869 roci sin Lotara I Lotar II pomer bez zakonnih ditej a v 870 roci jogo dyadko Karl Lisij ta Lyudovik Nimeckij za Mersenskim dogovorom 870 roku rozdilili jogo teritoriyu Verhnya Burgundiya sho roztashovuvalas na pivnich vid Yurskih gir Transyuranska Burgundiya distalas Lyudoviku Nimeckomu a reshta Karlu Lisomu Do 875 roku vsi sini Lotara I pomerli bez spadkoyemciv a inshi burgundski teritoriyi utrimuvav Karl Lisij U rozgublenosti pislya smerti sina Karla Lyudovika II Zayiki u 879 roku graf Zahidnoyi Frankiyi Bozo Provanskij zasnuvav Korolivstvo Nizhnoyi Burgundiyi Ciz yuranska Burgundiya v Arli U 888 roci pislya smerti imperatora Karla Tovstogo sina Lyudovika Nimeckogo Rudolf Oserskij graf Burgundiyi zasnuvav Korolivstvo Verhnya Burgundiya v Sen Morisi sho vklyuchalo Burgundske grafstvo na pivnichnomu zahodi Verhnoyi Burgundiyi U 933 r Gugo Arlskij postupivsya Nizhnoyu Burgundiyeyu Rudolfu II z Verhnoyi Burgundiyi v obmin na te sho Rudolf vidmovivsya vid svoyih pretenzij na italijskij prestol Rudolf ob yednav Verhnyu i Nizhnyu Burgundiyu utvorivshi Arelatske korolivstvo Arelat U 937 roci Rudolfa zminiv jogo sin Konrad Mirnij Spadkovi pretenziyi Gugo Arlskogo buli vidhileni za pidtrimki imperatora Ottona I U 993 roci Konrada zminiv jogo sin Rudolf III yakij u 1006 roci buv zmushenij pidpisati dogovir pro uspadkuvannya svoyih volodin na korist majbutnogo imperatora Genriha II Rudolf namagavsya vidmovitis vid dogovoru v 1016 roci prote bezuspishno Imperskij ArelatU 1032 roci Rudolf III pomer bez zhodnogo spadkoyemcya sho zalishilisya b v zhivih i korolivstvo perejshlo zgidno z dogovorom 1006 roku nastupniku Genriha imperatoru Konradu II iz Salichnoyi dinastiyi i Arelat buv vklyuchenij do skladu Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi hocha korolivstvo zalishalos zi znachnoyu avtonomiyeyu Hocha z togo chasu imperatori nosili titul korol Arelatu malo hto jshov na koronuvannya v sobor Arlya Vinyatkom buv Fridrih Barbarossa kotrij buv koronovanij korolem Burgundiyi arhiyepiskopom Arlya v 1178 roci U period z XI do kincya XIV stolittya kilka chastin teritoriyi Arelata vidkololisya a same Provans Lione Dofine Savojske grafstvo Vilne grafstvo Burgundske Fransh Komte ta chastini zahidnoyi Shvejcariyi Vilnie grafstvo Burgundske bulo zdobuto Gogenshtaufenami v 1190 roci a shidni chastini Verhnoyi Burgundiyi potrapili pid volodinnya dinastiyi Ceringeniv Piznishe koli liniya Ceringeniv vimerla ci zemli uspadkuvali Gabsburgi Bilsha chastina teritoriyi Nizhnoyi Burgundiyi bula postupovo vklyuchena do skladu Franciyi grafstvo Provans potrapilo do Anzhujskoyi dinastiyi Kapetingiv v 1246 roci i nareshti do francuzkoyi koroni v 1481 roci Dofine bulo aneksovano i prodano korolyu Franciyi Filipu VI v 1349 roci dofinom Yumberom II V yennskim U 1361 roci imperator Karl IV vidokremiv Savojske grafstvo vid Burgundskogo korolivstva U 1365 roci Karl IV buv ostannim imperatorom koronovanim titulom korol Arelatu U 1378 roci Karl priznachiv dofina Franciyi piznishe korolya Franciyi Karla VI postijnim yakij nominalno keruvav vid imeni Imperiyi tim sho zalishilosya vid Arelata i z cogo chasu vin faktichno pripiniv svoye isnuvannya Odnak titul korol Arelatu zalishavsya odnim iz pobichnih tituliv Imperatora Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi do rozpadu Imperiyi v 1806 r i posada arhiyepiskopa Triyera prodovzhuvala diyati yak arhikancler i princ kurfyurst Rimskogo korolya priznachenij majbutnij imperator Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi status pidtverdzhenij Zolotoyu bulloyu 1356 roku Nezvazhayuchi na postijnij poyednannya titulu z Rimskim korolem Arelat kilka raziv rozglyadavsya dlya vidnovlennya yak okrema derzhava Najserjoznishij vipadok buv za chasiv Papi Mikolaya III za spriyannya Karla Anzhujskogo Mizh 1277 i 1279 rokami Karl na toj chas uzhe korol Siciliyi korol rimlyan i pretendent na imperatorsku koronu Rudolf Gabsburg ta koroleva Franciyi Margarita Provanska virishili svoyu superechku shodo grafstva Provans razom iz pretenziyeyu Rudolfa stati yedinim kandidatom na imperskij prestol Rudolf pogodivsya sho jogo dochka Klemenciya Avstrijska vijde zamizh za onuka Karla Karla Martela Anzhujskogo i otriaye v yakosti posagu imperski pretenziyi na Arelat Vzamin Karl pospriyaye tomu shob imperatorska korona stala spadkovoyu v dinastiyi Gabsburgiv V svoyu chergu papa Mikolaj ochikuvav sho Italijske korolivstvo v Pivnichnij Italiyi bude viokremleno z imperskoyi teritoriyi i peredano u spadkove volodinnya jogo rodini Orsini U 1282 roci Karl buv gotovij vidpraviti dityachu paru dlya povernennya starogo korolivskogo titulu koroliv Arelatu ale povstannya Sicilijskoyi vechirni ta podalsha vijna z aragoncyami zirvala jogo plani Vlada nad korolivstvom Arelat bula nadana imperatorom Karlom IV dev yatirichnomu Karlu VI todishnomu francuzkomu dofinu na vse zhittya tobto bez prava uspadkuvannya z nagodi vizitu imperatora do Parizha na pochatku 1378 roku Div takozhSerednovichna Franciya Burgundske korolivstvoPrimitkiPlosha porahovana shlyahom nakladannya teritoriyi korolivstva na Google Earth The New Columbia Encyclopedia 1975 150 Runciman Steven The Sicilian Vespers p 282 1958 Cambridge University Press Jana Fantysova Matejkova 2012 Imago Temporis Medium Aevum VI 223 248 229 arhiv originalu za 12 zhovtnya 2021 procitovano 12 sichnya 2021LiteraturaChiffoleau Jacques 1994 I ghibellini nel regno di Arles U red Federico II e le citta italiane Palermo s 364 88 Chiffoleau Jacques 2005 Federico II enciclopedia fridericiana T Vol 1 Rome Istituto dell Enciclopedia Italiana Arhiv originalu za 14 kvitnya 2021 Procitovano 12 sichnya 2021 Cope Christopher 1987 Phoenix Frustrated The Lost Kingdom of Burgundy Constable Cox Eugene L 1967 The Green Count of Savoy Princeton NJ Princeton University Press Cox Eugene L 1974 The Eagles of Savoy Princeton NJ Princeton University Press Cox Eugene L 1999 The Kingdom of Burgundy the Lands of the House of Savoy and Adjacent Territories U red The New Cambridge Medieval History Volume V c 1198 c 1300 Cambridge University Press s 358 74 Davies Norman 2011 Vanished Kingdoms The History of Half Forgotten Europe Penguin Font Reaulx Jacques de 1939 Annales du Midi 51 203 295 306 doi 10 3406 anami 1939 5476 Arhiv originalu za 10 grudnya 2021 Procitovano 12 sichnya 2021 Fournier Paul 1886 Paris Victor Palme Arhiv originalu za 2 travnya 2022 Procitovano 12 sichnya 2021 Fournier Paul 1891 Le royaume d Arles et de Vienne 1138 1378 Etude sur la formation territoriale de la France dans l Est et le Sudest Paris Alphonse Picard Fournier Paul 1936 The Kingdom of Burgundy or Arles from the Eleventh to the Fifteenth Century U C W Previte Orton Z N Brooke red The Cambridge Medieval History Volume VIII The Close of the Middle Ages Cambridge University Press s 306 31 Heckmann Marie Luise 2000 Das Reichsvikariat des Dauphins im Arelat 1378 vier Diplome zur Westpolitik Kaiser Karls IV U Ellen Widder Mark Mersiowsky Maria Theresia Leuker red Manipulus florum Festschrift fur Peter Johanek zum 60 Geburtstag Munster Waxmann s 63 97 Jacob Louis 1906 Paris Honore Champion Arhiv originalu za 2 travnya 2022 Procitovano 12 sichnya 2021 1913 Burgundian Notes III The Union of the Two Kingdoms of Burgundy English Historical Review 28 109 106 12 1907 Paris Honore Champion Arhiv originalu za 28 sichnya 2021 Procitovano 12 sichnya 2021 1912 The Early History of the House of Savoy 1000 1233 Cambridge University Press Viard Paul 1911 La dime ecclesiastique dans le royaume d Arles et de Vienne aux XIIe et XIIIe siecles Zeitschrift der Savigny Stiftung fur Rechtsgeschichte Kanonistische Abteilung 1 1 126 59 doi 10 7767 zrgka 1911 1 1 126 S2CID 180419125 Wilson Peter 2016 Heart of Europe A History of the Holy Roman Empire Cambridge MA Belknap Press