Умбе́рто I (італ. Umberto Rainerio Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio di Savoia; 14 березня 1844, Турин — 29 липня 1900, Монца) — король Італії з 1878 по 1900 рік.
Умберто I італ. Umberto I | ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
| ||||
---|---|---|---|---|
9 січня 1878 — 29 липня 1900 | ||||
Коронація: | 9 січня 1878 | |||
Попередник: | Віктор Емануїл II | |||
Наступник: | Віктор Емануїл III | |||
Ім'я при народженні: | Умберто Раньєрі Карло Еммануеле Джованні Марія Фердінандо Еугеніо (італ. Umberto Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio) | |||
Народження: | 14 березня 1844 Турин, Сардинське королівство | |||
Смерть: | 29 липня 1900 Монца, Ломбардія, Королівство Італія | |||
Причина смерті: | вогнепальне поранення | |||
Поховання: | Римський Пантеон | |||
Країна: | Королівство Італія | |||
Релігія: | католицтво | |||
Рід: | Савойський дім | |||
Батько: | Віктор Емануїл II | |||
Мати: | Адельгейда Габсбург | |||
Шлюб: | Маргарита Савойська | |||
Діти: | Віктор Емануїл III | |||
Автограф: | ![]() | |||
Монограма: | ||||
Нагороди: | ||||
|
Біографія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek01TDBaeVlYUmxiR3hwWDBRbE1qZEJiR1Z6YzJGdVpISnBYeTFmVlcxaVpYSjBiMTlKWHlVeU9ERTRORFF0TVRrd01DVXlPUzVxY0djdk1UVXdjSGd0Um5KaGRHVnNiR2xmUkNVeU4wRnNaWE56WVc1a2NtbGZMVjlWYldKbGNuUnZYMGxmSlRJNE1UZzBOQzB4T1RBd0pUSTVMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Умберто народився 14 березня 1844 року в Турині, в Палаццо Монкальєрі (італ. Palazzo Moncalieri). Його батьками були Віктор Емануїл II, перший король Італії (в той час ще герцог Савойський) та Марія Аделаїда Габсбург, королева Сардинська. При хрещенні отримав ім'я Умберто Раньєрі Карло Еммануеле Джованні Марія Фердінандо Еугеніо (італ. Umberto Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio). Перше ім'я, Умберто, отримав на честь засновника Савойської династії Умберто I Б'янкамано (італ. Umberto I Biancamano).
Дитинство провів разом зі своїм меншим братом Амадеєм у Монкальєрі, де здобув військову освіту. Його наставником був Джузеппе Россі (італ. Giuseppe Rossi) та інші військові. Військове виховання та дисципліна сформували його як людину суху та прямолінійну.
Розпочав військову кар'єру в березні 1858 році в чині капітана. Брав участь у другій війні за незалежність, відзначившись в битві під Сольферіно.У 1863 році отримав звання генерал-майора, 1864 року — генерал-лейтенанта.
У 1866 році почалась третя війна за незалежність, в якій Умберто брав участь на посаді командира XVI піхотної дивізії. Відзначився мужністю в битві при Кустоці, в якій Італія зазнала поразки. Був одним з небагатьох італійських воєначальників, чиї частини не запанікували; навпаки, зміг відбити численні атаки австрійських уланів, за що був нагороджений Золотою медаллю «За військову доблесть» .
Одружився 22 квітня 1868 року зі своєю двоюрідною сестрою Маргаритою, в шлюбі з якою народився син Віктор Емануїл. Проте стосунки між подружжям були скоріше дипломатичними. Ще до шлюбу Умберто завів коханку Еудженію Болоньїні, роман з якою продовжував підтримувати. Тож за два роки після весілля подружні стосунки припинилися. Тим не менш пара ніколи не афішувала роздільне проживання, і їхні стосунки в інших аспектах дуже люб'язними. Вони продовжували гармонійно працювати як колеги. Умберто навіть спирався на дружину у політичних справах.
9 січня 1878 року, в день смерті свого батька, був проголошений в Римі королем Італії Умберто I. У своїй тронній промові пообіцяв правити Не волею Божою, а відповідно до закону.
Політична діяльність
Перший замах
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkwTDBGMGRHVnVkQzF3WVhOellXNWhiblJsTG1kcFppOHlOREJ3ZUMxQmRIUmxiblF0Y0dGemMyRnVZVzUwWlM1bmFXWT0uZ2lm.gif)
(З тогочасної газети)
Після сходження на трон Умберто разом зі своєю дружиною Маргаритою та керівником парламенту Бенедетто Кайролі здійснив подорож найбільшими містами королівства, під час якої пережив перший замах на себе. 17 листопада 1878 року, коли король з дружиною та Кайролі проїжджали вулицями Неаполя у відкритій кареті, до нього несподівано кинувся італійський анархіст Джованні Пассананте, який спробував заколоти короля кинджалом. Проте король зміг захиститись своєю власною шпагою. При цьому він та Кайролі отримали тільки незначні поранення. Пассананте був засуджений до страти, проте Умберто замінив її довічним ув'язненням.
Зовнішня політика та колоніальні війни
У зовнішній політиці Умберто I, особливо після французької окупації Тунісу в 1881 році, уклав Троїстий союз з Австро-Угорщиною і Німеччиною, неодноразово відвідавши Відень і Берлін. Завдяки цій угоді Німеччина уникнула небезпеки зближення Франції та Італії, а Австрія сподівалась на послаблення руху опору на італійських територіях, що були під її контролем. Багато хто в Італії, однак, ставився з ворожістю до союзу з колишніми ворогами — австрійцями, які, до того ж, володіли територіями, на які претендувала Італія.
Умберто I також був прихильником колоніальної політики, здійснивши окупацію Еритреї (1885—1896) і Сомалі (1889—1905). Імовірно, Умберто I прагнув створити велику колоніальну імперію на північному сході Африки, проте цьому завадила нищівна поразка Італії в битві при Адуа в Ефіопії 1 березня 1896 року.
Влітку 1900 року італійські війська входили до складу альянсу восьми держав, які брали участь у придушенні Боксерського повстання в імператорському Китаї. Після підписання «Завершального (або „Боксерського“) протоколу», підписаного в 1901 році, вже після смерті Умберто, Італія отримала у концесію території в Тяньцзіні.
Ставлення Умберто до Святого Престолу було непохитним. У телеграмі 1886 року він оголосив Рим «недоторканним» і підтвердив незмінність італійського володіння «Вічним містом».
Внутрішня політика
Що стосується внутрішньої політики, правління Умберто I було часом соціальних потрясінь. Соціальна напруженість була зумовлена недавнім об'єднанням країни, поширенням соціалістичних ідей, громадською ворожістю до колоніальних планів різних урядів, особливо Кріспі, і численними нападками на громадянські свободи. Зубожіння селян прийняло катастрофічні розміри і сприяло радикалізації суспільства та посиленню еміграції в Америку. Його політична діяльність була також відзначена авторитаризмом, можливо, через серйозну Довгу депресію, коли повстання і бунти, такі, як повстання Спілки робітників Сицилії (італ. Fasci dei Lavoratori in Sicilia) та повстання в Луніджані (1894), змусили його ввести надзвичайний стан. В результаті цих та інших серйозних подій був відправлений у відставку уряд Кріспі, а також розпущені соціалістична партія та профспілки.
У той же час, під час свого правління король демонстрував солідарність з народом, що постраждав від стихійних лих, надаючи постраждалим матеріальну допомогу та організовуючи медичну допомогу. Так, ще в 1872 році, бувши принцом, він вирушив в Кампанію до постраждалих від виверження Везувію. Тільки-но зійшовши на трон в 1879 році, він взяв участь в у допомозі постраждалим від виверження вулкана Етна на Сицилії; в 1882 році вирушив до Венето, що потерпав від проливних дощів, а в 1884 році прибув до Неаполя, де був спалах холери.
Другий замах
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd5TDB3bFJUSWxPREFsT1RsaGRIUmxiblJoZEc5ZllWOVRMbDlOTGw5cGJGOVNaVjlWYldKbGNuUnZMbXB3Wnk4eE5UQndlQzFNSlVVeUpUZ3dKVGs1WVhSMFpXNTBZWFJ2WDJGZlV5NWZUUzVmYVd4ZlVtVmZWVzFpWlhKMGJ5NXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
22 квітня 1897 року стався другий замах на вбивство. Анархіст П'єтро Аччаріто, змішавшися з натовпом, що вітав прибуття короля на іподромі в Римі, кинувся на карету з ножем. Король помітив напад і зміг ухилитись від удару, завдяки чому залишився неушкодженим. Як і Пассананте, Аччаріто був заарештований і засуджений до довічного ув'язнення.
Хоча Аччаріто твердив, що діяв сам, проте поліція арештувала декількох соціалістів, анархістів і республіканців, яких підозрювали у зв'язках з Аччаріто. Серед арештованих був друг Аччаріто, Ромео Фрецці (італ. Romeo Frezzi), який помер унаслідок тортур, яких зазнав у поліції, намагаючись добитись зізнання у змові з Аччаріто. Смерть Фрецці послужила поштовхом до повстання проти монархії.
«Протест шлунку»
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZoTDAxdmRHbGZNVGc1T0Y5UWFXRjZlbUZmUkhWdmJXOHVhbkJuTHpJMU1IQjRMVTF2ZEdsZk1UZzVPRjlRYVdGNmVtRmZSSFZ2Ylc4dWFuQm4uanBn.jpg)
У травні 1898 року в Мілані стались заворушення, відомі як «Протест шлунку» (італ. Protesta dello stomaco). 5 травня 1898 року робітники організували страйк на знак протесту проти дій уряду Антоніо Старабба, покладаючи на нього відповідальність за підвищення цін на продукти і голод, що панував в країні. У відповідь Старабба ді Рудіні оголосив надзвичайний стан. В місто були введені війська — піхота, кавалерія та артилерія, і 7 травня генерал Фіоренцо Бава Бекаріс (італ. Fiorenzo Bava Beccaris) наказав військам відкрити вогонь по демонстрантах. За даними уряду загинуло понад 100 осіб і близько 500 були поранені. Опозиція стверджувала, що загинуло більше 400 людей і 2000 були поранені. Проте, король направив телеграму генералові Бава Бекарісу, подякувавши йому за відновлення порядку в Мілані, пізніше нагородивши його Великим хрестом Савойського військового ордену, чим викликав хвилю критики з боку анархо-соціалістичної та республіканської опозиції.
Вбивство
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekpoTDBKeVpYTmphVjlyYVd4c2FXNW5MbXB3Wnk4eE5UQndlQzFDY21WelkybGZhMmxzYkdsdVp5NXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
(З тогочасних газет)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZtTDFSdmJXSmZWVzFpWlhKMGIxOUpYMUJoYm5Sb1pXOXVYekl3TURZdWFuQm5MekUxTUhCNExWUnZiV0pmVlcxaVpYSjBiMTlKWDFCaGJuUm9aVzl1WHpJd01EWXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Увечері 29 липня 1900 року в Монці король Умберто I був убитий чотирма пострілами італо-американським анархістом Гаетано Бреші. Бреші стверджував, що він хотів помститися за загиблих під час придушення Бава Беккарісом заворушень у Мілані.
Вбивство викликало хвилю обурення в Італії. Анархісти та соціалісти поспішили дистанціюватись від вбивства. 29 серпня Бреші був засуджений до довічного ув'язнення. 22 травня 1901 року він помер у в'язниці за загадкових обставин.
Умберто був похований 9 серпня в Пантеоні в Римі поряд з батьком. 13 серпня став днем національної жалоби. Умберто був останнім представником Савойської династії, похованим в Пантеоні, оскільки його син та наступник, Віктор Емануїл III, помер у вигнанні та похований в Єгипті.
На місці нападу, в Монці, в 1910 році за проектом архітектора Джузеппе Сакконі (італ. Giuseppe Sacconi) збудовано каплицю в пам'ять короля Умберто I.
Американський анархіст Леон Чолгош (англ. Leon Czolgosz) стверджував, що вбивство Умберто I надихнуло його на вбивство президента США Вільяма Мак-Кінлі у вересні 1901 року.
Нагороди
Італійські нагороди
— Кавалер Вищого ордену Святого Благовіщення
— Кавалер Великого хреста Савойського військового ордену
— Командор та кавалер ордену Святих Маврикія та Лазаря
— Кавалер ордену Корони Італії
— Командор Савойського цивільного ордену
— Золота медаль «За військову доблесть»
— Ювілейна медаль за війни за незалежність
— Ювілейна медаль «На честь об'єднання Італії»
Іноземні нагороди
— Кавалер ордену Чорного орла
— Кавалер ордену Підв'язки
— Кавалер ордену Золотого руна
Генеалогія
Галерея
- Меморіальна дошка в Кіоджі
- Портрет Умберто I.
1878 рік, Луїджі Монтабоне - Портрет Умберто I. Fratelli D’Alessandri.
- Монета 20 лір 1888 року із зображенням короля
Примітки
- Humbert, Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio, King of Italy. 1911 Encyclopædia Britannica. Т. Volume 13. Процитовано 9 січня 2023.
Джерела
- Giorgio Candeloro. Storia dell'Italia moderna. Feltrinelli. Milano. 1986
Попередник Віктор Емануїл II | ![]() | Король Італії 1878-1900 | ![]() | Наступник Віктор Емануїл III |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Umbe rto I ital Umberto Rainerio Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio di Savoia 14 bereznya 1844 Turin 29 lipnya 1900 Monca korol Italiyi z 1878 po 1900 rik Umberto I ital Umberto IUmberto IUmberto I pid chas vizitu do Veneciyi 1882 Prapor 2 j Korol Italiyi Prapor 9 sichnya 1878 29 lipnya 1900 Koronaciya 9 sichnya 1878 Poperednik Viktor Emanuyil II Nastupnik Viktor Emanuyil III Im ya pri narodzhenni Umberto Ranyeri Karlo Emmanuele Dzhovanni Mariya Ferdinando Eugenio ital Umberto Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio Narodzhennya 14 bereznya 1844 Turin Sardinske korolivstvoSmert 29 lipnya 1900 Monca Lombardiya Korolivstvo ItaliyaPrichina smerti vognepalne poranennyaPohovannya Rimskij PanteonKrayina Korolivstvo ItaliyaReligiya katolictvoRid Savojskij dimBatko Viktor Emanuyil IIMati Adelgejda GabsburgShlyub Margarita SavojskaDiti Viktor Emanuyil III Avtograf Monograma Nagorodi Q121859792 d Mediafajli b u VikishovishiBiografiyaUmberto I v yunomu vici 1870 Umberto narodivsya 14 bereznya 1844 roku v Turini v Palacco Monkalyeri ital Palazzo Moncalieri Jogo batkami buli Viktor Emanuyil II pershij korol Italiyi v toj chas she gercog Savojskij ta Mariya Adelayida Gabsburg koroleva Sardinska Pri hreshenni otrimav im ya Umberto Ranyeri Karlo Emmanuele Dzhovanni Mariya Ferdinando Eugenio ital Umberto Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio Pershe im ya Umberto otrimav na chest zasnovnika Savojskoyi dinastiyi Umberto I B yankamano ital Umberto I Biancamano Ditinstvo proviv razom zi svoyim menshim bratom Amadeyem u Monkalyeri de zdobuv vijskovu osvitu Jogo nastavnikom buv Dzhuzeppe Rossi ital Giuseppe Rossi ta inshi vijskovi Vijskove vihovannya ta disciplina sformuvali jogo yak lyudinu suhu ta pryamolinijnu Rozpochav vijskovu kar yeru v berezni 1858 roci v chini kapitana Brav uchast u drugij vijni za nezalezhnist vidznachivshis v bitvi pid Solferino U 1863 roci otrimav zvannya general majora 1864 roku general lejtenanta U 1866 roci pochalas tretya vijna za nezalezhnist v yakij Umberto brav uchast na posadi komandira XVI pihotnoyi diviziyi Vidznachivsya muzhnistyu v bitvi pri Kustoci v yakij Italiya zaznala porazki Buv odnim z nebagatoh italijskih voyenachalnikiv chiyi chastini ne zapanikuvali navpaki zmig vidbiti chislenni ataki avstrijskih ulaniv za sho buv nagorodzhenij Zolotoyu medallyu Za vijskovu doblest Odruzhivsya 22 kvitnya 1868 roku zi svoyeyu dvoyuridnoyu sestroyu Margaritoyu v shlyubi z yakoyu narodivsya sin Viktor Emanuyil Prote stosunki mizh podruzhzhyam buli skorishe diplomatichnimi She do shlyubu Umberto zaviv kohanku Eudzheniyu Bolonyini roman z yakoyu prodovzhuvav pidtrimuvati Tozh za dva roki pislya vesillya podruzhni stosunki pripinilisya Tim ne mensh para nikoli ne afishuvala rozdilne prozhivannya i yihni stosunki v inshih aspektah duzhe lyub yaznimi Voni prodovzhuvali garmonijno pracyuvati yak kolegi Umberto navit spiravsya na druzhinu u politichnih spravah 9 sichnya 1878 roku v den smerti svogo batka buv progoloshenij v Rimi korolem Italiyi Umberto I U svoyij tronnij promovi poobicyav praviti Ne voleyu Bozhoyu a vidpovidno do zakonu Politichna diyalnistPershij zamah Zamah na Umberto I Z togochasnoyi gazeti Pislya shodzhennya na tron Umberto razom zi svoyeyu druzhinoyu Margaritoyu ta kerivnikom parlamentu Benedetto Kajroli zdijsniv podorozh najbilshimi mistami korolivstva pid chas yakoyi perezhiv pershij zamah na sebe 17 listopada 1878 roku koli korol z druzhinoyu ta Kajroli proyizhdzhali vulicyami Neapolya u vidkritij kareti do nogo nespodivano kinuvsya italijskij anarhist Dzhovanni Passanante yakij sprobuvav zakoloti korolya kindzhalom Prote korol zmig zahistitis svoyeyu vlasnoyu shpagoyu Pri comu vin ta Kajroli otrimali tilki neznachni poranennya Passanante buv zasudzhenij do strati prote Umberto zaminiv yiyi dovichnim uv yaznennyam Zovnishnya politika ta kolonialni vijni U zovnishnij politici Umberto I osoblivo pislya francuzkoyi okupaciyi Tunisu v 1881 roci uklav Troyistij soyuz z Avstro Ugorshinoyu i Nimechchinoyu neodnorazovo vidvidavshi Viden i Berlin Zavdyaki cij ugodi Nimechchina uniknula nebezpeki zblizhennya Franciyi ta Italiyi a Avstriya spodivalas na poslablennya ruhu oporu na italijskih teritoriyah sho buli pid yiyi kontrolem Bagato hto v Italiyi odnak stavivsya z vorozhistyu do soyuzu z kolishnimi vorogami avstrijcyami yaki do togo zh volodili teritoriyami na yaki pretenduvala Italiya Umberto I takozh buv prihilnikom kolonialnoyi politiki zdijsnivshi okupaciyu Eritreyi 1885 1896 i Somali 1889 1905 Imovirno Umberto I pragnuv stvoriti veliku kolonialnu imperiyu na pivnichnomu shodi Afriki prote comu zavadila nishivna porazka Italiyi v bitvi pri Adua v Efiopiyi 1 bereznya 1896 roku Vlitku 1900 roku italijski vijska vhodili do skladu alyansu vosmi derzhav yaki brali uchast u pridushenni Bokserskogo povstannya v imperatorskomu Kitayi Pislya pidpisannya Zavershalnogo abo Bokserskogo protokolu pidpisanogo v 1901 roci vzhe pislya smerti Umberto Italiya otrimala u koncesiyu teritoriyi v Tyanczini Stavlennya Umberto do Svyatogo Prestolu bulo nepohitnim U telegrami 1886 roku vin ogolosiv Rim nedotorkannim i pidtverdiv nezminnist italijskogo volodinnya Vichnim mistom Vnutrishnya politika Sho stosuyetsya vnutrishnoyi politiki pravlinnya Umberto I bulo chasom socialnih potryasin Socialna napruzhenist bula zumovlena nedavnim ob yednannyam krayini poshirennyam socialistichnih idej gromadskoyu vorozhistyu do kolonialnih planiv riznih uryadiv osoblivo Krispi i chislennimi napadkami na gromadyanski svobodi Zubozhinnya selyan prijnyalo katastrofichni rozmiri i spriyalo radikalizaciyi suspilstva ta posilennyu emigraciyi v Ameriku Jogo politichna diyalnist bula takozh vidznachena avtoritarizmom mozhlivo cherez serjoznu Dovgu depresiyu koli povstannya i bunti taki yak povstannya Spilki robitnikiv Siciliyi ital Fasci dei Lavoratori in Sicilia ta povstannya v Lunidzhani 1894 zmusili jogo vvesti nadzvichajnij stan V rezultati cih ta inshih serjoznih podij buv vidpravlenij u vidstavku uryad Krispi a takozh rozpusheni socialistichna partiya ta profspilki U toj zhe chas pid chas svogo pravlinnya korol demonstruvav solidarnist z narodom sho postrazhdav vid stihijnih lih nadayuchi postrazhdalim materialnu dopomogu ta organizovuyuchi medichnu dopomogu Tak she v 1872 roci buvshi princom vin virushiv v Kampaniyu do postrazhdalih vid viverzhennya Vezuviyu Tilki no zijshovshi na tron v 1879 roci vin vzyav uchast v u dopomozi postrazhdalim vid viverzhennya vulkana Etna na Siciliyi v 1882 roci virushiv do Veneto sho poterpav vid prolivnih doshiv a v 1884 roci pribuv do Neapolya de buv spalah holeri Drugij zamah Ilyustraciya zamahu Achcharito 22 kvitnya 1897 roku stavsya drugij zamah na vbivstvo Anarhist P yetro Achcharito zmishavshisya z natovpom sho vitav pributtya korolya na ipodromi v Rimi kinuvsya na karetu z nozhem Korol pomitiv napad i zmig uhilitis vid udaru zavdyaki chomu zalishivsya neushkodzhenim Yak i Passanante Achcharito buv zaareshtovanij i zasudzhenij do dovichnogo uv yaznennya Hocha Achcharito tverdiv sho diyav sam prote policiya areshtuvala dekilkoh socialistiv anarhistiv i respublikanciv yakih pidozryuvali u zv yazkah z Achcharito Sered areshtovanih buv drug Achcharito Romeo Frecci ital Romeo Frezzi yakij pomer unaslidok tortur yakih zaznav u policiyi namagayuchis dobitis ziznannya u zmovi z Achcharito Smert Frecci posluzhila poshtovhom do povstannya proti monarhiyi Protest shlunku Rozgon demonstraciyi v Milani vijskami Bava Bekarisa U travni 1898 roku v Milani stalis zavorushennya vidomi yak Protest shlunku ital Protesta dello stomaco 5 travnya 1898 roku robitniki organizuvali strajk na znak protestu proti dij uryadu Antonio Starabba pokladayuchi na nogo vidpovidalnist za pidvishennya cin na produkti i golod sho panuvav v krayini U vidpovid Starabba di Rudini ogolosiv nadzvichajnij stan V misto buli vvedeni vijska pihota kavaleriya ta artileriya i 7 travnya general Fiorenco Bava Bekaris ital Fiorenzo Bava Beccaris nakazav vijskam vidkriti vogon po demonstrantah Za danimi uryadu zaginulo ponad 100 osib i blizko 500 buli poraneni Opoziciya stverdzhuvala sho zaginulo bilshe 400 lyudej i 2000 buli poraneni Prote korol napraviv telegramu generalovi Bava Bekarisu podyakuvavshi jomu za vidnovlennya poryadku v Milani piznishe nagorodivshi jogo Velikim hrestom Savojskogo vijskovogo ordenu chim viklikav hvilyu kritiki z boku anarho socialistichnoyi ta respublikanskoyi opoziciyi VbivstvoZamah Breshi Z togochasnih gazet Mogila Umberto I v Panteoni Rim Uvecheri 29 lipnya 1900 roku v Monci korol Umberto I buv ubitij chotirma postrilami italo amerikanskim anarhistom Gaetano Breshi Breshi stverdzhuvav sho vin hotiv pomstitisya za zagiblih pid chas pridushennya Bava Bekkarisom zavorushen u Milani Vbivstvo viklikalo hvilyu oburennya v Italiyi Anarhisti ta socialisti pospishili distanciyuvatis vid vbivstva 29 serpnya Breshi buv zasudzhenij do dovichnogo uv yaznennya 22 travnya 1901 roku vin pomer u v yaznici za zagadkovih obstavin Umberto buv pohovanij 9 serpnya v Panteoni v Rimi poryad z batkom 13 serpnya stav dnem nacionalnoyi zhalobi Umberto buv ostannim predstavnikom Savojskoyi dinastiyi pohovanim v Panteoni oskilki jogo sin ta nastupnik Viktor Emanuyil III pomer u vignanni ta pohovanij v Yegipti Na misci napadu v Monci v 1910 roci za proektom arhitektora Dzhuzeppe Sakkoni ital Giuseppe Sacconi zbudovano kaplicyu v pam yat korolya Umberto I Amerikanskij anarhist Leon Cholgosh angl Leon Czolgosz stverdzhuvav sho vbivstvo Umberto I nadihnulo jogo na vbivstvo prezidenta SShA Vilyama Mak Kinli u veresni 1901 roku NagorodiItalijski nagorodi Kavaler Vishogo ordenu Svyatogo Blagovishennya Kavaler Velikogo hresta Savojskogo vijskovogo ordenu Komandor ta kavaler ordenu Svyatih Mavrikiya ta Lazarya Kavaler ordenu Koroni Italiyi Komandor Savojskogo civilnogo ordenu Zolota medal Za vijskovu doblest Yuvilejna medal za vijni za nezalezhnist Yuvilejna medal Na chest ob yednannya Italiyi Inozemni nagorodi Kavaler ordenu Chornogo orla Kavaler ordenu Pidv yazki Kavaler ordenu Zolotogo runaGenealogiya Leopold II Mariya Luyiza Ispanska Ferdinand III Luyiza Burbon Sicilijska Karl Savojskij Karinyanskij Mariya Kristina Saksonska Karl Albert Mariya Tereza Toskanska Rajner Josip Gabsburg Yelizaveta Savojska Viktor Emanuyil II Adelgejda Gabsburg Umberto IGalereyaMemorialna doshka v Kiodzhi Portret Umberto I 1878 rik Luyidzhi Montabone Portret Umberto I Fratelli D Alessandri Moneta 20 lir 1888 roku iz zobrazhennyam korolyaPrimitkiHumbert Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio King of Italy 1911 Encyclopaedia Britannica T Volume 13 Procitovano 9 sichnya 2023 DzherelaGiorgio Candeloro Storia dell Italia moderna Feltrinelli Milano 1986 Poperednik Viktor Emanuyil II Korol Italiyi 1878 1900 Nastupnik Viktor Emanuyil III