Свидрига́йло Ольгердович (лит. Švitrigaila; Швитригайла; католицьке ім'я — Болеслав; близько 1370 — 10 лютого 1452) — великий князь литовський і руський (1430—1432), князь чернігово-сіверський (1419—1430), князь подільський (1401—1404).
Свидригайло Ольгердович | ||
![]() | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
1396 — 1396 | ||
Попередник: | Федір Весна | |
Наступник: | князівство ліквідовано | |
| ||
1399 — 1401 | ||
Попередник: | Спитко II Мельштинський | |
| ||
1422 — 1430 | ||
Попередник: | Роман Михайлович Молодий | |
Наступник: | Князівство ліквідовано | |
| ||
1430 — 1445 | ||
Попередник: | Вітовт | |
Наступник: | Сигізмунд Кейстутович | |
| ||
1430 — 1445 | ||
Попередник: | Вітовт | |
Наступник: | Казимир IV Ягеллончик | |
| ||
1440 — 1452 | ||
Попередник: | Князівство відновлено | |
Наступник: | Князівство ліквідовано | |
Народження: | 1370[2][3][4] або 1356 | |
Смерть: | 10 лютого 1452 Луцьк | |
Поховання: | Собор святих Станіслава і Владислава (Вільнюс) | |
Країна: | Велике князівство Литовське | |
Релігія: | язичництво і католицтво | |
Рід: | Гедиміновичі | |
Батько: | Ольгерд | |
Мати: | Ульяна Тверська | |
Шлюб: | Анна Іванівна Тверська | |
|
Продовжив політику великого князя Вітовта щодо незалежності та суверенності Великого князівства Литовського від Польського королівства, опираючись на Тевтонський та Лівонський орден, Золоту Орду, Молдавію та Тверське князівство.
Після перевороту Сигізмунда Кейстутовича у 1432 році зберігав контроль над руськими землями до 1438 року, продовжуючи використовувати титул Великого князя Литовського, Руського та інших земель.
Сповідував католицизм протягом всього життя. Покарав спаленням на вогнищі митрополита Київського і всієї Руси Герасима за конспірологічну діяльність на користь Сигізмунда Кейстутовича.
Після вбивства Сигізмунда Кейстутовича 1440 року князі та пани Волинської землі запросили Свидригайла на княжіння, яке він здійснював до своєї смерті 1452 року, маючи титул Великого князя.
Наприкінці правління наполіг на присязі волинських князів та панів Великому князівству Литовському та запросив литовські війська до волинських замків, щоб запобігти їх захопленню Польським королівством.
З життєпису
Початок діяльності. Боротьба з братами
Син Ольгерда та його другої дружини — княжни Уляни Тверської, молодший брат Владислава II Ягайла. По материнській лінії Свидригайло є правнуком короля Русі Юрія I Львовича та відповідно прапраправнуком короля Русі Данила.
Олександр Гваньїні у своїй праці «Хроніка Європейської Сарматії» зазначав, що Свидригайло «не сприймав Литву, а тільки Русь».
У 1386 році разом із Ягайлом охрестився у Кракові за католицьким обрядом, узявши ім'я Болеслав. Володів Вітебським уділом разом з матір'ю. У Галичині Ягайло надав йому, зокрема, Городок (Галицький).
Після смерті матері (17 березня 1392) Владислав II Ягайло відправив намісником у Вітебськ свого боярина — сокольничого Федора Весну. Свидригайло вважав себе ображеним, вбив королівського намісника і сам вокняжився у Вітебську. Відповіддю на його бунт став похід Вітовта і Скиргайла, до яких приєднався Юрій Святославович Смоленський. Свидригайло був відправлений до королівського двору у Краків. Джерела фіксують його перебування в Малій Польщі з 1393 по 1396 роки.
Після цього він вирушив в Сілезію, а потім — в Угорщину, звідки разом з Федором Любартовичем намагався домовитися з тевтонцями про союз проти Ягайла і Вітовта. Зрозумівши, що ці спроби безуспішні, князь повернувся у володіння Гедиміновичів. Це сталося не з пізніше 12 серпня 1399 року, коли Свидригайло брав участь в битві військ Вітовта на Ворсклі з Тимур-Кутлуком та Едигеєм. Незабаром після цього він отримав від Ягайла Західне Поділля, оскільки краківський воєвода Спитко Мельштинский, попередній подільський князь, пропав безвісти на Ворсклі. Однак вже в 1401 році Свидригайло зав'язав нові контакти з Тевтонським орденом і вирушив у їхні землі, де пробув до 1404 року, здійснюючи набіги на Литву.
Повернувшись до Великого князівства Литовського, Свидригайло отримав від Ягайла пожалування в руських землях Польського королівства (жидачівське староство), а від Вітовта — землі на литовсько-московському порубіжжі, зокрема Брянськ і Стародуб. В черговий раз князь збунтувався влітку 1408 року, коли в супроводі чернігівського і брянського єпископа, численних князів і бояр від'їхав в Москву до Василя I, який воював з Вітовтом. І хоча Василь надав йому значні володіння, в тому числі Владимир, в Московському великому князівстві Свидригайло пробув лише до того моменту, коли на нього напав ординський темник, Едигей. Литовський князь приєднався до нього і вирушив в Орду, звідки 1409 року повернувся в Литву. Коли в тому ж році він знову спробував укласти союз з Орденом, Вітовта хотів стратити його, і лише завдяки заступництву Ягайла Свидригайла було ув'язнено в Кременецькому замку.
1418 року звільнений (викрадений) прихильниками на чолі з князем Дашком Острозьким.
У 1405 і 1420 роках мешкав у будинку латинських архієпископів Львова, його приймали вином і дарунками.
Воював із Великим князем Вітовтом і Ягайлом (за допомогою німецьких хрестоносців, Москви та Молдавії). 1420 року дійшов з ними до згоди й одержав Новгород-Сіверський і Брянський уділи.
Велике княжіння і боротьба за владу з Сигізмундом
У жовтні 1430 року, після смерті Вітовта, став його наступником, повів боротьбу проти посилення Польщі, за незалежність Великого князівства Литовського. Зближення Свидригайла з Тевтонським Орденом викликала невдоволення литовських князів і магнатів, які влоштували заколот, спробували вбити Свидригайла (але тому вдалося врятуватися) і зрештою проголосили Великим князем Литовським стародубського князя Сигізмунда Кейстутовича (брата Вітовта).
Наступні чотири роки в межах Великого князівства Литовського точилась Громадянська війна у Великому князівстві Литовському, фактично держава була поділена навпіл: землі наколо Литви підтримували Сигізмунда, Полоцьк, Сіверщина, Київщина та Волинь — Свидригайла. Іноді землі, підконтрольні Свидригайлу, об'єднують назвою Велике князівство Руське, хоча сам володар продовжував називати себе «великим князем литовським і руським».
Поширеною є також версія про те, що Свидригайло спирався на православну шляхту з русинів, але сам він ніяк цю позицію не декларував. Натомість за наказом Свидригайла, 26 липня 1435 року було спалено живцем на вогнищі у Вітебську православного Митрополита Київського і всієї Русі Герасима. За твердженням М. Грушевського, митрополит мав бути «провідником конспірації» проти Свидригайла, завдяки якому отримав посаду, за твердженням Стефана М. Кучинського — через знайдений у митрополита «список проти Свидригайла». При цьому саме Ягайло і Сигізмунд формально зрівняли в правах православних з католиками (1432).
Зрештою Свидригайло зазнав великої поразки над річкою Святою (біля Вількомира в Литві) 1435 року. Битву під Вількомиром за масштабністю історичного значення сучасники порівнювали з Грюнвальдською. Війська Свидригайла були вщент розбиті силами його противників під керівництвом князя Михайла Сигізмундовича Стародубського, самому Свидригайлу довелося рятуватися втечею. Цим сколристалися й сусіди польські гарнізони займали українські замки, польські магнати отримували за службу землі переможених, посилився відтік людей до Дикого Поля тощо.
Свидригайло покинув центральну Литву й повернувся лише після смерті Сигізмунда (1440). 13 серпня 1436 року з великим дарунками для короля та сенаторів прибув до Кракова, але здобув лише обіцянку розгляду його справи на з'їзді польських станів у жовтні у Серадзі. Тому на початку вересня 1436 року (або 4 вересня 1437 року у Львові) він уклав сепаратну («провізоричну») угоду з тими представниками «галицьких панів», які були незадоволені зі свого, на їх думку, принизливого становища у Королівстві, бо вони були обтяжені спеціальними податками та обов'язками, яких не мали шляхтичі інших земель Польщі. Згідно з нею, Свидригайло віддавав полякам Луцьк з повітами, а «пани» мали на з'їзді у Серадзі домогтись від короля заплати за передані ним маєтки. Але за рішенням з'їзду коронних панів у Серадзі 15 жовтня Луцьк віддали Сигізмунду Кейстутовичу у січні 1438 року.
На початку червня 1440 року князь видав у Тлумачі грамоту, в якій називав себе великим князем литовським. Правдоподібно, що вона була наслідком його перемовин з «галицькими панами», в яких він шукав підтримки. Якийсь час він зберігав владу на українських землях Великого князівства Литовського з титулом Великого князя Руського.
Перманентна війна тривала до 1440-х років, коли від рук змовників, очолюваних Волинськими князями Іваном і Олександром Чорторийськими, загинув князь Сигізмунд I Кейстутович.
Волинське князювання і смерть
У 1442 році, після загибелі Сигізмунда і початку князювання Казимира Ягеллончика Свидригайла запросила князювати на Волині група місцевих аристократів. Вже у поважному віці від 1440 року й до самої своєї смерті Свидригайло постійно жив у Луцьку в оточенні давніх слуг-русинів. Там, у Луцькому замку, й помер 10 лютого 1452 року, не лишивши спадкоємців. Тіло старого князя перевезли до Вільна й поховали в усипальниці Великих князів Литовських у крипті Віленського кафедрального собору поряд із рештками його суперників — Вітовта й Сигізмунда Кейстутовичів.
Примітки
- Войтович, с. 642
- Deutsche Nationalbibliothek Record #1027342396 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- Faceted Application of Subject Terminology
- opac.vatlib.it
- Український історичний журнал
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. IV. — С. 184.
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. V. — С. 39.
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. IV. — С. 185.
- Крип'якевич І. Історичні проходи по Львові. — Львів : Каменяр, 1991. — C. 39. — .
- Олексій Мустафін. Невгамовний князь Свидригайло. «Несподіваний» володар київський. Київ24. 2024-01-22.
- Kuczyński Stefan M. Maciej (Mathias) (ok. 1370—1453) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1974. — T. XIX/1, zeszyt 80. — S. 11. (пол.)
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. IV. — С. 217.
- ймовірно, також через співпрацю з віленським єпископом РКЦ Матвієм (Матіасом) щодо унії з РКЦ без відома князя
- . Архів оригіналу за 12 травня 2013. Процитовано 15 квітня 2013.
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. IV. — С. 223.
- Spieralski Z. Jan z Sienna i Oleska (2. poł. XV w.) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1963. — T. X/3. — Zeszyt 46. — S. 476. (пол.)
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. IV. — С. 221.
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. IV. — С. 230.
- Яковенко Н. Нарис історії середньовічної та ранньомодерної України / Наталя Яковенко. — 2-ге вид., перероб. та розшир . — Київ: Критика, 2005 . — стор. 101
Джерела та література
- Войтович Л. Князівські династії Східної Європи (кінець IX — початок XVI ст.). Львів: Інститут українознавства, 2000.
- Гайдай Л. Історія України в особах, термінах, назвах і поняттях. — Луцьк : Вежа, 2000.
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. IV.
- / за ред. І. З. Підкови, Р. М. Шуста. — К. : Генеза, 2001. — .
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — .
- Полехов С. В. Браки князя Свидригайла Ольгердовича // По любви, въ правду, безо всякие хитрости. Друзья и коллеги к 80-летию В. А. Кучкина. Сб. ст.. — Москва, 2014.
- Полехов С. В. Наследники Витовта. Династическая война в Великом княжестве Литовском в 30-е годы XV века [ 13 серпня 2019 у Wayback Machine.]. — Москва, 2015.
- Русина О. Свидригайло Ольгердович [ 1 жовтня 2017 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 472. — .
- Антонович В. Киев, его судьба и значение с XIV по XVI столетие (1362—1569) [ 3 травня 2009 у Wayback Machine.]. (рос.).
Посилання
- Свидригайло // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. Випуск 6. Біографічна частина: Н–Я / Відп. ред. М. М. Варварцев. — К.: Ін-т історії України НАН України, 2016. — с.167-168
- Свидриґайло // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Свитригайло // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1964. — Т. 7, кн. XIII : Літери Риз — Се. — С. 1692. — 1000 екз.
Попередник Спитко II Мельштинський | ![]() | Князь подільський 1399-1401 | ![]() | Наступник Ягайло |
Попередник Сигізмунд Корибутович | ![]() | Князь сіверський 1422-1430 | ![]() | Наступник |
Попередник Вітовт | ![]() | Великий князь Литовський 1430-1432 | ![]() | Наступник Сигізмунд Кейстутович |
Попередник Вітовт | ![]() | Великий князь Руський 1432-1440 | ![]() | Наступник Казимир IV Ягеллончик |
Попередник Федір Любартович | ![]() | Князь волинський 1434-1452 | ![]() | князівство ліквідоване |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Svidriga jlo Olgerdovich lit Svitrigaila Shvitrigajla katolicke im ya Boleslav blizko 1370 10 lyutogo 1452 velikij knyaz litovskij i ruskij 1430 1432 knyaz chernigovo siverskij 1419 1430 knyaz podilskij 1401 1404 Svidrigajlo OlgerdovichPortret vel kn Svidrigajla gravyura z Opisannya Yevropejskoyi Sarmatiyi Alessandro Gvanyini 1581 Knyaz Vitebskij 1396 1396 Poperednik Fedir Vesna Nastupnik knyazivstvo likvidovano Knyaz Podilskij 1399 1401 Poperednik Spitko II Melshtinskij Knyaz Bryanskij i Starodubskij 1422 1430 Poperednik Roman Mihajlovich Molodij Nastupnik Knyazivstvo likvidovano Velikij knyaz Litovskij j Ruskij 1430 1445 Poperednik Vitovt Nastupnik Sigizmund Kejstutovich Velikij knyaz Ruskij 1430 1445 Poperednik Vitovt Nastupnik Kazimir IV Yagellonchik Velikij knyaz Volinskij 1440 1452 Poperednik Knyazivstvo vidnovleno Nastupnik Knyazivstvo likvidovano Narodzhennya 1370 2 3 4 abo 1356Smert 10 lyutogo 1452 LuckPohovannya Sobor svyatih Stanislava i Vladislava Vilnyus Krayina Velike knyazivstvo LitovskeReligiya yazichnictvo i katolictvoRid GediminovichiBatko OlgerdMati Ulyana TverskaShlyub Anna Ivanivna Tverska Mediafajli b u Vikishovishi Prodovzhiv politiku velikogo knyazya Vitovta shodo nezalezhnosti ta suverennosti Velikogo knyazivstva Litovskogo vid Polskogo korolivstva opirayuchis na Tevtonskij ta Livonskij orden Zolotu Ordu Moldaviyu ta Tverske knyazivstvo Pislya perevorotu Sigizmunda Kejstutovicha u 1432 roci zberigav kontrol nad ruskimi zemlyami do 1438 roku prodovzhuyuchi vikoristovuvati titul Velikogo knyazya Litovskogo Ruskogo ta inshih zemel Spoviduvav katolicizm protyagom vsogo zhittya Pokarav spalennyam na vognishi mitropolita Kiyivskogo i vsiyeyi Rusi Gerasima za konspirologichnu diyalnist na korist Sigizmunda Kejstutovicha Pislya vbivstva Sigizmunda Kejstutovicha 1440 roku knyazi ta pani Volinskoyi zemli zaprosili Svidrigajla na knyazhinnya yake vin zdijsnyuvav do svoyeyi smerti 1452 roku mayuchi titul Velikogo knyazya Naprikinci pravlinnya napolig na prisyazi volinskih knyaziv ta paniv Velikomu knyazivstvu Litovskomu ta zaprosiv litovski vijska do volinskih zamkiv shob zapobigti yih zahoplennyu Polskim korolivstvom Z zhittyepisuPochatok diyalnosti Borotba z bratami Sin Olgerda ta jogo drugoyi druzhini knyazhni Ulyani Tverskoyi molodshij brat Vladislava II Yagajla Po materinskij liniyi Svidrigajlo ye pravnukom korolya Rusi Yuriya I Lvovicha ta vidpovidno praprapravnukom korolya Rusi Danila Oleksandr Gvanyini u svoyij praci Hronika Yevropejskoyi Sarmatiyi zaznachav sho Svidrigajlo ne sprijmav Litvu a tilki Rus U 1386 roci razom iz Yagajlom ohrestivsya u Krakovi za katolickim obryadom uzyavshi im ya Boleslav Volodiv Vitebskim udilom razom z matir yu U Galichini Yagajlo nadav jomu zokrema Gorodok Galickij Pislya smerti materi 17 bereznya 1392 Vladislav II Yagajlo vidpraviv namisnikom u Vitebsk svogo boyarina sokolnichogo Fedora Vesnu Svidrigajlo vvazhav sebe obrazhenim vbiv korolivskogo namisnika i sam voknyazhivsya u Vitebsku Vidpoviddyu na jogo bunt stav pohid Vitovta i Skirgajla do yakih priyednavsya Yurij Svyatoslavovich Smolenskij Svidrigajlo buv vidpravlenij do korolivskogo dvoru u Krakiv Dzherela fiksuyut jogo perebuvannya v Malij Polshi z 1393 po 1396 roki Pislya cogo vin virushiv v Sileziyu a potim v Ugorshinu zvidki razom z Fedorom Lyubartovichem namagavsya domovitisya z tevtoncyami pro soyuz proti Yagajla i Vitovta Zrozumivshi sho ci sprobi bezuspishni knyaz povernuvsya u volodinnya Gediminovichiv Ce stalosya ne z piznishe 12 serpnya 1399 roku koli Svidrigajlo brav uchast v bitvi vijsk Vitovta na Vorskli z Timur Kutlukom ta Edigeyem Nezabarom pislya cogo vin otrimav vid Yagajla Zahidne Podillya oskilki krakivskij voyevoda Spitko Melshtinskij poperednij podilskij knyaz propav bezvisti na Vorskli Odnak vzhe v 1401 roci Svidrigajlo zav yazav novi kontakti z Tevtonskim ordenom i virushiv u yihni zemli de probuv do 1404 roku zdijsnyuyuchi nabigi na Litvu Povernuvshis do Velikogo knyazivstva Litovskogo Svidrigajlo otrimav vid Yagajla pozhaluvannya v ruskih zemlyah Polskogo korolivstva zhidachivske starostvo a vid Vitovta zemli na litovsko moskovskomu porubizhzhi zokrema Bryansk i Starodub V chergovij raz knyaz zbuntuvavsya vlitku 1408 roku koli v suprovodi chernigivskogo i bryanskogo yepiskopa chislennih knyaziv i boyar vid yihav v Moskvu do Vasilya I yakij voyuvav z Vitovtom I hocha Vasil nadav jomu znachni volodinnya v tomu chisli Vladimir v Moskovskomu velikomu knyazivstvi Svidrigajlo probuv lishe do togo momentu koli na nogo napav ordinskij temnik Edigej Litovskij knyaz priyednavsya do nogo i virushiv v Ordu zvidki 1409 roku povernuvsya v Litvu Koli v tomu zh roci vin znovu sprobuvav uklasti soyuz z Ordenom Vitovta hotiv stratiti jogo i lishe zavdyaki zastupnictvu Yagajla Svidrigajla bulo uv yazneno v Kremeneckomu zamku 1418 roku zvilnenij vikradenij prihilnikami na choli z knyazem Dashkom Ostrozkim U 1405 i 1420 rokah meshkav u budinku latinskih arhiyepiskopiv Lvova jogo prijmali vinom i darunkami Voyuvav iz Velikim knyazem Vitovtom i Yagajlom za dopomogoyu nimeckih hrestonosciv Moskvi ta Moldaviyi 1420 roku dijshov z nimi do zgodi j oderzhav Novgorod Siverskij i Bryanskij udili Velike knyazhinnya i borotba za vladu z Sigizmundom Dokladnishe Gromadyanska vijna u Velikomu knyazivstvi Litovskomu 1432 1438 U zhovtni 1430 roku pislya smerti Vitovta stav jogo nastupnikom poviv borotbu proti posilennya Polshi za nezalezhnist Velikogo knyazivstva Litovskogo Zblizhennya Svidrigajla z Tevtonskim Ordenom viklikala nevdovolennya litovskih knyaziv i magnativ yaki vloshtuvali zakolot sprobuvali vbiti Svidrigajla ale tomu vdalosya vryatuvatisya i zreshtoyu progolosili Velikim knyazem Litovskim starodubskogo knyazya Sigizmunda Kejstutovicha brata Vitovta Nastupni chotiri roki v mezhah Velikogo knyazivstva Litovskogo tochilas Gromadyanska vijna u Velikomu knyazivstvi Litovskomu faktichno derzhava bula podilena navpil zemli nakolo Litvi pidtrimuvali Sigizmunda Polock Sivershina Kiyivshina ta Volin Svidrigajla Inodi zemli pidkontrolni Svidrigajlu ob yednuyut nazvoyu Velike knyazivstvo Ruske hocha sam volodar prodovzhuvav nazivati sebe velikim knyazem litovskim i ruskim Poshirenoyu ye takozh versiya pro te sho Svidrigajlo spiravsya na pravoslavnu shlyahtu z rusiniv ale sam vin niyak cyu poziciyu ne deklaruvav Natomist za nakazom Svidrigajla 26 lipnya 1435 roku bulo spaleno zhivcem na vognishi u Vitebsku pravoslavnogo Mitropolita Kiyivskogo i vsiyeyi Rusi Gerasima Za tverdzhennyam M Grushevskogo mitropolit mav buti providnikom konspiraciyi proti Svidrigajla zavdyaki yakomu otrimav posadu za tverdzhennyam Stefana M Kuchinskogo cherez znajdenij u mitropolita spisok proti Svidrigajla Pri comu same Yagajlo i Sigizmund formalno zrivnyali v pravah pravoslavnih z katolikami 1432 Zreshtoyu Svidrigajlo zaznav velikoyi porazki nad richkoyu Svyatoyu bilya Vilkomira v Litvi 1435 roku Bitvu pid Vilkomirom za masshtabnistyu istorichnogo znachennya suchasniki porivnyuvali z Gryunvaldskoyu Vijska Svidrigajla buli vshent rozbiti silami jogo protivnikiv pid kerivnictvom knyazya Mihajla Sigizmundovicha Starodubskogo samomu Svidrigajlu dovelosya ryatuvatisya vtecheyu Cim skolristalisya j susidi polski garnizoni zajmali ukrayinski zamki polski magnati otrimuvali za sluzhbu zemli peremozhenih posilivsya vidtik lyudej do Dikogo Polya tosho Svidrigajlo pokinuv centralnu Litvu j povernuvsya lishe pislya smerti Sigizmunda 1440 13 serpnya 1436 roku z velikim darunkami dlya korolya ta senatoriv pribuv do Krakova ale zdobuv lishe obicyanku rozglyadu jogo spravi na z yizdi polskih staniv u zhovtni u Seradzi Tomu na pochatku veresnya 1436 roku abo 4 veresnya 1437 roku u Lvovi vin uklav separatnu provizorichnu ugodu z timi predstavnikami galickih paniv yaki buli nezadovoleni zi svogo na yih dumku prinizlivogo stanovisha u Korolivstvi bo voni buli obtyazheni specialnimi podatkami ta obov yazkami yakih ne mali shlyahtichi inshih zemel Polshi Zgidno z neyu Svidrigajlo viddavav polyakam Luck z povitami a pani mali na z yizdi u Seradzi domogtis vid korolya zaplati za peredani nim mayetki Ale za rishennyam z yizdu koronnih paniv u Seradzi 15 zhovtnya Luck viddali Sigizmundu Kejstutovichu u sichni 1438 roku Na pochatku chervnya 1440 roku knyaz vidav u Tlumachi gramotu v yakij nazivav sebe velikim knyazem litovskim Pravdopodibno sho vona bula naslidkom jogo peremovin z galickimi panami v yakih vin shukav pidtrimki Yakijs chas vin zberigav vladu na ukrayinskih zemlyah Velikogo knyazivstva Litovskogo z titulom Velikogo knyazya Ruskogo Permanentna vijna trivala do 1440 h rokiv koli vid ruk zmovnikiv ocholyuvanih Volinskimi knyazyami Ivanom i Oleksandrom Chortorijskimi zaginuv knyaz Sigizmund I Kejstutovich Volinske knyazyuvannya i smert U 1442 roci pislya zagibeli Sigizmunda i pochatku knyazyuvannya Kazimira Yagellonchika Svidrigajla zaprosila knyazyuvati na Volini grupa miscevih aristokrativ Vzhe u povazhnomu vici vid 1440 roku j do samoyi svoyeyi smerti Svidrigajlo postijno zhiv u Lucku v otochenni davnih slug rusiniv Tam u Luckomu zamku j pomer 10 lyutogo 1452 roku ne lishivshi spadkoyemciv Tilo starogo knyazya perevezli do Vilna j pohovali v usipalnici Velikih knyaziv Litovskih u kripti Vilenskogo kafedralnogo soboru poryad iz reshtkami jogo supernikiv Vitovta j Sigizmunda Kejstutovichiv PrimitkiVojtovich s 642 Deutsche Nationalbibliothek Record 1027342396 Gemeinsame Normdatei 2012 2016 d Track Q27302d Track Q36578 Faceted Application of Subject Terminology d Track Q3294867d Track Q846596 opac vatlib it d Track Q84353965 Ukrayinskij istorichnij zhurnal Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T IV S 184 Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T V S 39 Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T IV S 185 Krip yakevich I Istorichni prohodi po Lvovi Lviv Kamenyar 1991 C 39 ISBN 5 7745 0316 X Oleksij Mustafin Nevgamovnij knyaz Svidrigajlo Nespodivanij volodar kiyivskij Kiyiv24 2024 01 22 Kuczynski Stefan M Maciej Mathias ok 1370 1453 Polski Slownik Biograficzny Wroclaw Warszawa Krakow Gdansk Lodz Zaklad Narodowy Imienia Ossolinskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk 1974 T XIX 1 zeszyt 80 S 11 pol Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T IV S 217 jmovirno takozh cherez spivpracyu z vilenskim yepiskopom RKC Matviyem Matiasom shodo uniyi z RKC bez vidoma knyazya Arhiv originalu za 12 travnya 2013 Procitovano 15 kvitnya 2013 Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T IV S 223 Spieralski Z Jan z Sienna i Oleska 2 pol XV w Polski Slownik Biograficzny Wroclaw Warszawa Krakow Zaklad Narodowy Imienia Ossolinskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk 1963 T X 3 Zeszyt 46 S 476 pol Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T IV S 221 Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T IV S 230 Yakovenko N Naris istoriyi serednovichnoyi ta rannomodernoyi Ukrayini Natalya Yakovenko 2 ge vid pererob ta rozshir Kiyiv Kritika 2005 stor 101Dzherela ta literaturaVojtovich L Knyazivski dinastiyi Shidnoyi Yevropi kinec IX pochatok XVI st Lviv Institut ukrayinoznavstva 2000 Gajdaj L Istoriya Ukrayini v osobah terminah nazvah i ponyattyah Luck Vezha 2000 Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T IV za red I Z Pidkovi R M Shusta K Geneza 2001 ISBN 966 504 439 7 Enciklopediya ukrayinoznavstva Slovnikova chastina v 11 t Naukove tovaristvo imeni Shevchenka gol red prof d r Volodimir Kubijovich Parizh Nyu Jork Molode zhittya 1955 1995 ISBN 5 7707 4049 3 Polehov S V Braki knyazya Svidrigajla Olgerdovicha Po lyubvi v pravdu bezo vsyakie hitrosti Druzya i kollegi k 80 letiyu V A Kuchkina Sb st Moskva 2014 Polehov S V Nasledniki Vitovta Dinasticheskaya vojna v Velikom knyazhestve Litovskom v 30 e gody XV veka 13 serpnya 2019 u Wayback Machine Moskva 2015 Rusina O Svidrigajlo Olgerdovich 1 zhovtnya 2017 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2012 T 9 Pril S S 472 ISBN 978 966 00 1290 5 Antonovich V Kiev ego sudba i znachenie s XIV po XVI stoletie 1362 1569 3 travnya 2009 u Wayback Machine ros PosilannyaSvidrigajlo Ukrayina v mizhnarodnih vidnosinah Enciklopedichnij slovnik dovidnik Vipusk 6 Biografichna chastina N Ya Vidp red M M Varvarcev K In t istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini 2016 s 167 168 Svidrigajlo Universalnij slovnik enciklopediya 4 te vid K Teka 2006 Svitrigajlo Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Nakladom Administraturi UAPC v Argentini Buenos Ajres 1964 T 7 kn XIII Literi Riz Se S 1692 1000 ekz Poperednik Spitko II Melshtinskij Knyaz podilskij 1399 1401 Nastupnik Yagajlo Poperednik Sigizmund Koributovich Knyaz siverskij 1422 1430 Nastupnik Poperednik Vitovt Velikij knyaz Litovskij 1430 1432 Nastupnik Sigizmund Kejstutovich Poperednik Vitovt Velikij knyaz Ruskij 1432 1440 Nastupnik Kazimir IV Yagellonchik Poperednik Fedir Lyubartovich Knyaz volinskij 1434 1452 knyazivstvo likvidovane