Вірус гепатиту C (англ. hepatitis C virus (HCV) — невеликий одноланцюговий позитивно спрямований РНК-вмісний вірус родини Flaviviridae. Є збудником вірусного гепатиту C, при якому часто розвивається окрім гепатиту ще й широкий спектр уражень інших органів і систем, хоча насамперед виникають такі ускладнення як цироз печінки і гепатоцелюлярна карцинома.
Таксономія
Hepatitis C virus / вірус гепатиту C | ||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Електронна мікрофотографія вірусу C, очищеного з клітинної культури. | ||||||||||
Класифікація вірусів | ||||||||||
| ||||||||||
Синоніми | ||||||||||
Вірус гепатиту C, Hepatitis C virus | ||||||||||
Посилання | ||||||||||
|
Вірус належить до роду Hepacivirus. Один вид цього роду був виявлений у собак: собачий гепацивірус. У цьому роді також є принаймні один вид, який уражає коней. Кілька видів описано у кажанів і гризунів. Ізоляти вірусу згруповані у 8 генотипів і ряд із чітким географічним розподілом і чутливістю до лікування на основі інтерферону.
Структура
Частка вірусу гепатиту С складається з ліпідної оболонки. Два глікопротеїни вірусної оболонки, E1 ([en]) і E2 ([en]), вбудовані до неї. E1 і E2 ковалентно зв'язані, коли вони вбудовуються в оболонку вірусу, і стабілізуються дисульфідними зв'язками. E2 має кулясту форму і, за даними спостереження при електронній мікроскопії, виступає на 6 нм із мембрани оболонки. Ці глікопротеїни відіграють важливу роль у взаємодії вірусу гепатиту С з імунною системою людини. На глікопротеїні E2 є гіперваріабельна ділянка. Вона є гнучкою і цілком доступною для навколишніх молекул. Допомагає E2 захистити вірус від імунної системи, запобігає причепленню CD81 до відповідного рецептора вірусу. Крім того, Е2 може захистити і Е1 від імунної системи. Хоча цю ділянку складає досить варіабельна амінокислотна послідовність, гіперваріабельна ділянка має схожі хімічні, фізичні та конформаційні характеристики для багатьох E2 глікопротеїнів.
Геном
Геном складається з однієї відкритої рамки зчитування, яка завдовжки у 9600 нуклеотидних основ. Ця єдина відкрита рамка зчитування перетворюється на отримання єдиного білкового продукту, який згодом обробляється для отримання менших активних білків. Через це в загальнодоступних вірусних базах даних вірусний протеом складається лише з 2 білків. На 5′ і 3′ кінцях РНК знаходяться нетрансльовані ділянки, які не транслюються в білки, але важливі для трансляції та реплікації вірусної РНК. 5′ кінець має сайт зв'язування рибосоми, який ініціює трансляцію дуже протяжного білка, що містить близько 3000 амінокислот. Основний домен HCV IRES ([en]) містить чотиристоронню гвинтову структуру Голлідея, яка інтегрована у передбачений псевдовузол. Конформація цього основного домену обмежує орієнтацію відкритої рамки зчитування для позиціонування на рибосомній субодиниці 40S. Великий білок-попереднік пізніше розщеплюється клітинними та вірусними протеазами на 10 менших білків, які забезпечують реплікацію вірусу в клітині-хазяїні або збираються у зрілі вірусні частинки. Структурні білки, що виробляються вірусом гепатиту С, включають коровий білок (HCVcor), Е1 і Е2. Неструктурні білки включають NS2, NS3, NS4A, NS4B, NS5A і NS5B. На виявленні антитіл до них частково ґрунтується серологічна діагностика гепатиту C.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek5sTDBoRFZpNXdibWN2TWpBd2NIZ3RTRU5XTG5CdVp3PT0ucG5n.png)
Молекулярна біологія
Білки вірусу гепатиту C розташовані вздовж генома в такій послідовності: N-термінальна оболонка-ядро-оболонка (E1)–E2–p7-неструктурний білок 2 (NS2)–NS3–NS4A–NS4B–NS5A–NS5B–C кінцевий. Покоління зрілих неструктурних білків (NS2 — NS5B) залежить від активності вірусних . З'єднання NS2/NS3 розщеплюється металзалежною автокаталітичною протеїназою, яка кодується всередині NS2 та N-кінця NS3. Решта розщеплення каталізуються сериновою протеазою, яка також міститься в N-кінцевій області NS3.
Основний білок містить 191 амінокислоту і за гідрофобністю його можна розділити на три домени:
- домен 1 (залишки 1–117) містить переважно основні залишки з двома короткими гідрофобними ділянками;
- домен 2 (залишки 118—174) менш основний і більш гідрофобний, а його C-кінець знаходиться на кінці p21;
- домен 3 (залишки 175—191) дуже гідрофобний і діє як сигнальна послідовність для білка оболонки E1.
Обидва білки оболонки (E1 і E2) високоглікозильовані, є важливими для проникнення в клітину. E1 є фузогенною субодиницею, а E2 діє як білок, який зв'язує рецептор. E1 має 4–5 N-зв'язаних гліканів, а E2 — 11 сайтів N-глікозилювання.
Білок NS1 (p7), необхідний для реплікації вірусного геному, відіграє вирішальну роль у морфогенезі вірусу. Цей білок складається з 63 амінокислот, які охоплюють мембрану, яка розташовується в ендоплазматичній мережі. Розщеплення p7 опосередковується сигнальними пептидазами ендоплазматичної мережі. Два трансмембранних домени ([en]) р7 з'єднані цитоплазматичною петлею і орієнтовані в бік просвіту ендоплазматичної мережі.
Білок NS2 є трансмембранним білком масою 21–23 кДа, із протеазною активністю.
NS3 є білком масою 67 кДа, N-кінець якого має активність серинової протеази, а C-кінець має активність НТФази/гелікази. Він розташований всередині ендоплазматичного ретикулума і утворює гетеродимерний комплекс із NS4A — мембранним білком із 54 амінокислот, який діє як кофактор протеїнази.
NS4B є невеликим (27 кДа) гідрофобним інтегральним мембранним білком із чотирма трансмембранними доменами. Він міститься всередині ендоплазматичної сітки і відіграє важливу роль у залученні інших вірусних білків. Спричинює морфологічні зміни в ендоплазматичному ретикулумі, утворюючи структуру — мембранну павутину.
NS5A є гідрофільним фосфопротеїном, який відіграє важливу роль у реплікації вірусу, модуляції клітинних сигнальних шляхів та інтерферонової відповіді. Виявлено, що він зв'язується з людськими білками VAP, закріпленими на ендоплазматичному ретикулумі.
Білок NS5B (65 кДа) являє собою вірусну РНК-залежну РНК-полімеразу. Виконує ключову функцію реплікації вірусної РНК ВГС, використовуючи позитивний ланцюг РНК вірусу як свою матрицю, і каталізує полімеризацію рибонуклеозидтрифосфатів під час реплікації РНК. Декілька кристалічних структур полімерази NS5B у кількох кристалічних формах було визначено на основі однієї консенсусної послідовності HCV-BK, генотип 1. Конструкція може бути представлена формою правої руки з пальцями, долонею та великим пальцем. Активний центр, унікальний для NS5B, міститься в структурі долоні білка. Нещодавні дослідження структури білка NS5B генотипу 1b штаму J4 (HC-J4) вказують на наявність активного центру, де можливий контроль зв'язування нуклеотидів та ініціація синтезу нової РНК. Додає необхідні праймери для ініціації реплікації РНК. Сучасні дослідження намагаються зв'язати структури з цим активним сайтом, щоб змінити його функціональність, щоб запобігти подальшій реплікації вірусної РНК.
Описаний 11-й білок, який кодується зсувом рамки +1 у гені капсида. Його функція достеменно невідома.
Реплікація
Включає кілька етапів. Вірус реплікується в основному в гепатоцитах печінки, де щодня кожна інфікована клітина виробляє приблизно п'ятдесят віріонів, а загалом утворюється один трильйон віріонів. Вірус також може реплікуватися в мононуклеарних клітинах периферичної крові, що є причиною високого рівня імунологічних порушень, що виявляються у пацієнтів із хронічним гепатитом C. У печінці віруси потрапляють через кров у печінкові синусоїди, які сусідні з клітинами гепатоцитів. Вони здатні проходити крізь ендотелій синусоїдів і пробиватися до базолатеральної поверхні клітин гепатоцитів.
Вірус має широкий спектр генотипів і швидко мутує через високий рівень помилок із боку РНК-залежної РНК-полімерази вірусу. Швидкість мутації спричинює таку кількість варіантів вірусу, що вважається квазівидом, а не звичайним видом вірусу. Потрапляння в клітини хазяїна відбувається через складні взаємодії між віріонами, особливо через їхні глікопротеїни, і молекулами клітинної поверхні CD81, рецептором LDL, SR-BI, DC-SIGN, Claudin-1 і Occludin.
Оболонка вірусу подібна до ліпопротеїнів дуже низької і низької щільності. Через цю подібність вважається, що вірус здатний асоціюватися з аполіпопротеїнами. Він оточує себе ліпопротеїдами, частково прикриваючи Е1 і Е2. Останні дослідження показують, що ці аполіпопротеїни взаємодіють з рецептором-поглиначем В1 (SR-B1). SR-B1 здатний видаляти ліпіди з ліпопротеїнів навколо вірусу, щоб краще забезпечити контакт. Claudin-1, який є білком щільного з'єднання, і CD81 зв'язуються, створюючи комплекс, підготувавши клітини для подальших процесів інфікування вірусом. Коли імунна система запускається, макрофаги збільшують кількість TNF-α навколо гепатоцитів, які інфікуються. Це спричинює міграцію Occludin, іншого комплексу щільного з'єднання, до базолатеральної мембрани. Частка вірусу готова потрапити в клітину.
Ці взаємодії призводять до ендоцитозу вірусної частинки. Цьому процесу сприяють білки клатрину. Потрапляючи в ранню ендосому, ендосома та вірусна оболонка зливаються, і РНК потрапляє в цитоплазму.
Вірус захоплює частини внутрішньоклітинного механізму для реплікації. Геном транслюється, щоб виробляти один білок із приблизно 3011 амінокислот. Потім поліпротеїн протеолітично обробляється вірусними та клітинними протеазами з утворенням трьох структурних (асоційованих із віріонами) і семи неструктурних (NS) білків. Як альтернатива, зсув кадру може відбутися в області Core для отримання білка альтернативної рамки зчитування. Вірус кодує дві протеази: цистеїнову аутопротеазу NS2 і серинову протеазу NS3-4A. Потім білки NS рекрутують вірусний геном у комплекс реплікації РНК, який пов'язаний з перебудованими цитоплазматичними мембранами. Реплікація РНК відбувається за допомогою вірусної РНК-залежної РНК-полімерази NS5B, яка виробляє проміжний РНК із негативним ланцюгом. Негативний ланцюг РНК потім служить матрицею для виробництва нових позитивних ланцюгових вірусних геномів. Геноми, яуі зароджуються, можуть потім транслюватися, реплікуватися або упаковуватися в нові вірусні частинки.
Вірус реплікується на внутрішньоклітинних ліпідних мембранах. Ендоплазматичний ретикулум деформується в мембранні структури унікальної форми, які називаються «мембранозними перетинками». Ці структури можуть бути індуковані виключно експресією вірусного білка NS4B. Основний білок асоціюється з ліпідними краплями, використовує мікротрубочки і динеїни, щоб змінити їхнє розташування на перинуклеарний розподіл. Інша гіпотеза стверджує, що вірусна частинка може виділятися з ендоплазматичного ретикулума через ендосомальний сортувальний комплекс, необхідний для транспортного шляху. Цей шлях зазвичай використовується для виведення везикул із клітини.
Генотипи
Генотипи вірусу гепатиту C відносяться до генетичних варіацій. Дослідження показують, що генотипів є щонайменше 8 (1-8), а у них є 67 підтипів. Усі генотипи та підтипи уражають печінку однаковою мірою. Генотипи різняться між собою за варіабельністю нуклеотидного рівня більш ніж на 30 %. Підтипи варіабельні між собою приблизно на 15 %. Всі генотипи вірусу здатні призводити до цирозу печінки та гепатоцелюлярної карциноми, проте генотип 3 вважається фактором швидшого прогресування захворювання. Є певні особливості географічного поширення генотипів. Підтипи / субтипи 1a і 1b виявляються по всьому світу, спричинюють до 60 % гепатиту C. В Україні поширений 1-й і 3-й (який має підтипи 3a, 3b, 3c, 3d, 3e, 3f) генотипи. Наявність того чи іншого генотипу може обумовити певні особливості противірусного лікування. Близько 15 % людей, уражених різними генотипами, виліковуються без ліків, у них імунна система відіграє життєво важливу роль у подоланні ВГС-інфекції. Коли два віруси інфікують одну клітину, може відбутися генетична рекомбінація. Хоча це нечасто, рекомбінація вірусу гепатиту C спостерігалася між різними генотипами, між підтипами одного генотипу і навіть між штамами одного підтипу.
Основні методи, які використовуються для діагностики генотипів, це ELISA (імуноферментний аналіз), кількісна ПЛР на РНК ВГС, рекомбінантний імуноблот.
Див. також
Примітки
- Kaito, Masahiko; Ishida, Satoshi; Tanaka, Hideaki; Horiike, Shinichiro; Fujita, Naoki; Adachi, Yukihiko; Kohara, Michinori; Konishi, Masayoshi; Watanabe, Shozo (June 2006). «Morphology of hepatitis C and hepatitis B virus particles as detected by immunogold electron microscopy». Medical Molecular Morphology. 39 (2): 63–71. doi:10.1007/s00795-006-0317-8. ISSN 1860—1480. PMID 16821143. S2CID 24668769 (англ.)
- Smith DB, Bukh J, Kuiken C, Muerhoff AS, Rice CM, Stapleton JT, Simmonds P (2014). Expanded classification of hepatitis C virus into 7 genotypes and 67 subtypes: updated criteria and genotype assignment web resource. Hepatology. 59 (1): 318—27. doi:10.1002/hep.26744. PMC 4063340. PMID 24115039.
- . Архів оригіналу за 26 жовтня 2021. Процитовано 26 жовтня 2021.
Джерела
- Dubuisson, Jean; Cosset, François-Loïc (2014). «Virology and cell biology of the hepatitis C virus life cycle — An update». Journal of Hepatology. 61 (1): S3–S13. doi:10.1016/j.jhep.2014.06.031. PMID 25443344. [1] (англ.)
- Genus: Hepacivirus [2] [ 2 травня 2020 у Wayback Machine.] (англ.)
- Kato N (2000). «Genome of human hepatitis C virus (HCV): gene organization, sequence diversity, and variation». Microb. Comp. Genom. 5 (3): 129–51. doi:10.1089/mcg.2000.5.129. PMID 11252351 (англ.)
- Sanjiv Chopra Characteristics of the hepatitis C virus. UpToDate Sep 14, 2021.[3] [ 30 січня 2022 у Wayback Machine.] (англ.)
Посилання
- Hepatitis C virus [ 2 лютого 2022 у Wayback Machine.] (англ.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Virus gepatitu C angl hepatitis C virus HCV nevelikij odnolancyugovij pozitivno spryamovanij RNK vmisnij virus rodini Flaviviridae Ye zbudnikom virusnogo gepatitu C pri yakomu chasto rozvivayetsya okrim gepatitu she j shirokij spektr urazhen inshih organiv i sistem hocha nasampered vinikayut taki uskladnennya yak ciroz pechinki i gepatocelyulyarna karcinoma Taksonomiya Hepatitis C virus virus gepatitu C Elektronna mikrofotografiya virusu C ochishenogo z klitinnoyi kulturi Klasifikaciya virusiv Grupa Grupa IV Pozitivno spryamovani odnolancyugovi RNK virusi Carstvo Riboviria Rodina Rid Hepacivirus Vid Hepacivirus C Sinonimi Virus gepatitu C Hepatitis C virus Posilannya Vikishovishe Hepatitis C virus EOL 46700538 Virus nalezhit do rodu Hepacivirus Odin vid cogo rodu buv viyavlenij u sobak sobachij gepacivirus U comu rodi takozh ye prinajmni odin vid yakij urazhaye konej Kilka vidiv opisano u kazhaniv i grizuniv Izolyati virusu zgrupovani u 8 genotipiv i ryad iz chitkim geografichnim rozpodilom i chutlivistyu do likuvannya na osnovi interferonu StrukturaChastka virusu gepatitu S skladayetsya z lipidnoyi obolonki Dva glikoproteyini virusnoyi obolonki E1 en i E2 en vbudovani do neyi E1 i E2 kovalentno zv yazani koli voni vbudovuyutsya v obolonku virusu i stabilizuyutsya disulfidnimi zv yazkami E2 maye kulyastu formu i za danimi sposterezhennya pri elektronnij mikroskopiyi vistupaye na 6 nm iz membrani obolonki Ci glikoproteyini vidigrayut vazhlivu rol u vzayemodiyi virusu gepatitu S z imunnoyu sistemoyu lyudini Na glikoproteyini E2 ye gipervariabelna dilyanka Vona ye gnuchkoyu i cilkom dostupnoyu dlya navkolishnih molekul Dopomagaye E2 zahistiti virus vid imunnoyi sistemi zapobigaye pricheplennyu CD81 do vidpovidnogo receptora virusu Krim togo E2 mozhe zahistiti i E1 vid imunnoyi sistemi Hocha cyu dilyanku skladaye dosit variabelna aminokislotna poslidovnist gipervariabelna dilyanka maye shozhi himichni fizichni ta konformacijni harakteristiki dlya bagatoh E2 glikoproteyiniv GenomGenom skladayetsya z odniyeyi vidkritoyi ramki zchituvannya yaka zavdovzhki u 9600 nukleotidnih osnov Cya yedina vidkrita ramka zchituvannya peretvoryuyetsya na otrimannya yedinogo bilkovogo produktu yakij zgodom obroblyayetsya dlya otrimannya menshih aktivnih bilkiv Cherez ce v zagalnodostupnih virusnih bazah danih virusnij proteom skladayetsya lishe z 2 bilkiv Na 5 i 3 kincyah RNK znahodyatsya netranslovani dilyanki yaki ne translyuyutsya v bilki ale vazhlivi dlya translyaciyi ta replikaciyi virusnoyi RNK 5 kinec maye sajt zv yazuvannya ribosomi yakij iniciyuye translyaciyu duzhe protyazhnogo bilka sho mistit blizko 3000 aminokislot Osnovnij domen HCV IRES en mistit chotiristoronnyu gvintovu strukturu Gollideya yaka integrovana u peredbachenij psevdovuzol Konformaciya cogo osnovnogo domenu obmezhuye oriyentaciyu vidkritoyi ramki zchituvannya dlya pozicionuvannya na ribosomnij subodinici 40S Velikij bilok poperednik piznishe rozsheplyuyetsya klitinnimi ta virusnimi proteazami na 10 menshih bilkiv yaki zabezpechuyut replikaciyu virusu v klitini hazyayini abo zbirayutsya u zrili virusni chastinki Strukturni bilki sho viroblyayutsya virusom gepatitu S vklyuchayut korovij bilok HCVcor E1 i E2 Nestrukturni bilki vklyuchayut NS2 NS3 NS4A NS4B NS5A i NS5B Na viyavlenni antitil do nih chastkovo gruntuyetsya serologichna diagnostika gepatitu C Shema budovi virusu gepatitu SMolekulyarna biologiyaBilki virusu gepatitu C roztashovani vzdovzh genoma v takij poslidovnosti N terminalna obolonka yadro obolonka E1 E2 p7 nestrukturnij bilok 2 NS2 NS3 NS4A NS4B NS5A NS5B C kincevij Pokolinnya zrilih nestrukturnih bilkiv NS2 NS5B zalezhit vid aktivnosti virusnih Z yednannya NS2 NS3 rozsheplyuyetsya metalzalezhnoyu avtokatalitichnoyu proteyinazoyu yaka koduyetsya vseredini NS2 ta N kincya NS3 Reshta rozsheplennya katalizuyutsya serinovoyu proteazoyu yaka takozh mistitsya v N kincevij oblasti NS3 Osnovnij bilok mistit 191 aminokislotu i za gidrofobnistyu jogo mozhna rozdiliti na tri domeni domen 1 zalishki 1 117 mistit perevazhno osnovni zalishki z dvoma korotkimi gidrofobnimi dilyankami domen 2 zalishki 118 174 mensh osnovnij i bilsh gidrofobnij a jogo C kinec znahoditsya na kinci p21 domen 3 zalishki 175 191 duzhe gidrofobnij i diye yak signalna poslidovnist dlya bilka obolonki E1 Obidva bilki obolonki E1 i E2 visokoglikozilovani ye vazhlivimi dlya proniknennya v klitinu E1 ye fuzogennoyu subodiniceyu a E2 diye yak bilok yakij zv yazuye receptor E1 maye 4 5 N zv yazanih glikaniv a E2 11 sajtiv N glikozilyuvannya Bilok NS1 p7 neobhidnij dlya replikaciyi virusnogo genomu vidigraye virishalnu rol u morfogenezi virusu Cej bilok skladayetsya z 63 aminokislot yaki ohoplyuyut membranu yaka roztashovuyetsya v endoplazmatichnij merezhi Rozsheplennya p7 oposeredkovuyetsya signalnimi peptidazami endoplazmatichnoyi merezhi Dva transmembrannih domeni en r7 z yednani citoplazmatichnoyu petleyu i oriyentovani v bik prosvitu endoplazmatichnoyi merezhi Bilok NS2 ye transmembrannim bilkom masoyu 21 23 kDa iz proteaznoyu aktivnistyu NS3 ye bilkom masoyu 67 kDa N kinec yakogo maye aktivnist serinovoyi proteazi a C kinec maye aktivnist NTFazi gelikazi Vin roztashovanij vseredini endoplazmatichnogo retikuluma i utvoryuye geterodimernij kompleks iz NS4A membrannim bilkom iz 54 aminokislot yakij diye yak kofaktor proteyinazi NS4B ye nevelikim 27 kDa gidrofobnim integralnim membrannim bilkom iz chotirma transmembrannimi domenami Vin mistitsya vseredini endoplazmatichnoyi sitki i vidigraye vazhlivu rol u zaluchenni inshih virusnih bilkiv Sprichinyuye morfologichni zmini v endoplazmatichnomu retikulumi utvoryuyuchi strukturu membrannu pavutinu NS5A ye gidrofilnim fosfoproteyinom yakij vidigraye vazhlivu rol u replikaciyi virusu modulyaciyi klitinnih signalnih shlyahiv ta interferonovoyi vidpovidi Viyavleno sho vin zv yazuyetsya z lyudskimi bilkami VAP zakriplenimi na endoplazmatichnomu retikulumi Bilok NS5B 65 kDa yavlyaye soboyu virusnu RNK zalezhnu RNK polimerazu Vikonuye klyuchovu funkciyu replikaciyi virusnoyi RNK VGS vikoristovuyuchi pozitivnij lancyug RNK virusu yak svoyu matricyu i katalizuye polimerizaciyu ribonukleozidtrifosfativ pid chas replikaciyi RNK Dekilka kristalichnih struktur polimerazi NS5B u kilkoh kristalichnih formah bulo viznacheno na osnovi odniyeyi konsensusnoyi poslidovnosti HCV BK genotip 1 Konstrukciya mozhe buti predstavlena formoyu pravoyi ruki z palcyami doloneyu ta velikim palcem Aktivnij centr unikalnij dlya NS5B mistitsya v strukturi doloni bilka Neshodavni doslidzhennya strukturi bilka NS5B genotipu 1b shtamu J4 HC J4 vkazuyut na nayavnist aktivnogo centru de mozhlivij kontrol zv yazuvannya nukleotidiv ta iniciaciya sintezu novoyi RNK Dodaye neobhidni prajmeri dlya iniciaciyi replikaciyi RNK Suchasni doslidzhennya namagayutsya zv yazati strukturi z cim aktivnim sajtom shob zminiti jogo funkcionalnist shob zapobigti podalshij replikaciyi virusnoyi RNK Opisanij 11 j bilok yakij koduyetsya zsuvom ramki 1 u geni kapsida Jogo funkciya dostemenno nevidoma ReplikaciyaVklyuchaye kilka etapiv Virus replikuyetsya v osnovnomu v gepatocitah pechinki de shodnya kozhna infikovana klitina viroblyaye priblizno p yatdesyat virioniv a zagalom utvoryuyetsya odin triljon virioniv Virus takozh mozhe replikuvatisya v mononuklearnih klitinah periferichnoyi krovi sho ye prichinoyu visokogo rivnya imunologichnih porushen sho viyavlyayutsya u paciyentiv iz hronichnim gepatitom C U pechinci virusi potraplyayut cherez krov u pechinkovi sinusoyidi yaki susidni z klitinami gepatocitiv Voni zdatni prohoditi kriz endotelij sinusoyidiv i probivatisya do bazolateralnoyi poverhni klitin gepatocitiv Virus maye shirokij spektr genotipiv i shvidko mutuye cherez visokij riven pomilok iz boku RNK zalezhnoyi RNK polimerazi virusu Shvidkist mutaciyi sprichinyuye taku kilkist variantiv virusu sho vvazhayetsya kvazividom a ne zvichajnim vidom virusu Potraplyannya v klitini hazyayina vidbuvayetsya cherez skladni vzayemodiyi mizh virionami osoblivo cherez yihni glikoproteyini i molekulami klitinnoyi poverhni CD81 receptorom LDL SR BI DC SIGN Claudin 1 i Occludin Obolonka virusu podibna do lipoproteyiniv duzhe nizkoyi i nizkoyi shilnosti Cherez cyu podibnist vvazhayetsya sho virus zdatnij asociyuvatisya z apolipoproteyinami Vin otochuye sebe lipoproteyidami chastkovo prikrivayuchi E1 i E2 Ostanni doslidzhennya pokazuyut sho ci apolipoproteyini vzayemodiyut z receptorom poglinachem V1 SR B1 SR B1 zdatnij vidalyati lipidi z lipoproteyiniv navkolo virusu shob krashe zabezpechiti kontakt Claudin 1 yakij ye bilkom shilnogo z yednannya i CD81 zv yazuyutsya stvoryuyuchi kompleks pidgotuvavshi klitini dlya podalshih procesiv infikuvannya virusom Koli imunna sistema zapuskayetsya makrofagi zbilshuyut kilkist TNF a navkolo gepatocitiv yaki infikuyutsya Ce sprichinyuye migraciyu Occludin inshogo kompleksu shilnogo z yednannya do bazolateralnoyi membrani Chastka virusu gotova potrapiti v klitinu Ci vzayemodiyi prizvodyat do endocitozu virusnoyi chastinki Comu procesu spriyayut bilki klatrinu Potraplyayuchi v rannyu endosomu endosoma ta virusna obolonka zlivayutsya i RNK potraplyaye v citoplazmu Virus zahoplyuye chastini vnutrishnoklitinnogo mehanizmu dlya replikaciyi Genom translyuyetsya shob viroblyati odin bilok iz priblizno 3011 aminokislot Potim poliproteyin proteolitichno obroblyayetsya virusnimi ta klitinnimi proteazami z utvorennyam troh strukturnih asocijovanih iz virionami i semi nestrukturnih NS bilkiv Yak alternativa zsuv kadru mozhe vidbutisya v oblasti Core dlya otrimannya bilka alternativnoyi ramki zchituvannya Virus koduye dvi proteazi cisteyinovu autoproteazu NS2 i serinovu proteazu NS3 4A Potim bilki NS rekrutuyut virusnij genom u kompleks replikaciyi RNK yakij pov yazanij z perebudovanimi citoplazmatichnimi membranami Replikaciya RNK vidbuvayetsya za dopomogoyu virusnoyi RNK zalezhnoyi RNK polimerazi NS5B yaka viroblyaye promizhnij RNK iz negativnim lancyugom Negativnij lancyug RNK potim sluzhit matriceyu dlya virobnictva novih pozitivnih lancyugovih virusnih genomiv Genomi yaui zarodzhuyutsya mozhut potim translyuvatisya replikuvatisya abo upakovuvatisya v novi virusni chastinki Virus replikuyetsya na vnutrishnoklitinnih lipidnih membranah Endoplazmatichnij retikulum deformuyetsya v membranni strukturi unikalnoyi formi yaki nazivayutsya membranoznimi peretinkami Ci strukturi mozhut buti indukovani viklyuchno ekspresiyeyu virusnogo bilka NS4B Osnovnij bilok asociyuyetsya z lipidnimi kraplyami vikoristovuye mikrotrubochki i dineyini shob zminiti yihnye roztashuvannya na perinuklearnij rozpodil Insha gipoteza stverdzhuye sho virusna chastinka mozhe vidilyatisya z endoplazmatichnogo retikuluma cherez endosomalnij sortuvalnij kompleks neobhidnij dlya transportnogo shlyahu Cej shlyah zazvichaj vikoristovuyetsya dlya vivedennya vezikul iz klitini GenotipiGenotipi virusu gepatitu C vidnosyatsya do genetichnih variacij Doslidzhennya pokazuyut sho genotipiv ye shonajmenshe 8 1 8 a u nih ye 67 pidtipiv Usi genotipi ta pidtipi urazhayut pechinku odnakovoyu miroyu Genotipi riznyatsya mizh soboyu za variabelnistyu nukleotidnogo rivnya bilsh nizh na 30 Pidtipi variabelni mizh soboyu priblizno na 15 Vsi genotipi virusu zdatni prizvoditi do cirozu pechinki ta gepatocelyulyarnoyi karcinomi prote genotip 3 vvazhayetsya faktorom shvidshogo progresuvannya zahvoryuvannya Ye pevni osoblivosti geografichnogo poshirennya genotipiv Pidtipi subtipi 1a i 1b viyavlyayutsya po vsomu svitu sprichinyuyut do 60 gepatitu C V Ukrayini poshirenij 1 j i 3 j yakij maye pidtipi 3a 3b 3c 3d 3e 3f genotipi Nayavnist togo chi inshogo genotipu mozhe obumoviti pevni osoblivosti protivirusnogo likuvannya Blizko 15 lyudej urazhenih riznimi genotipami vilikovuyutsya bez likiv u nih imunna sistema vidigraye zhittyevo vazhlivu rol u podolanni VGS infekciyi Koli dva virusi infikuyut odnu klitinu mozhe vidbutisya genetichna rekombinaciya Hocha ce nechasto rekombinaciya virusu gepatitu C sposterigalasya mizh riznimi genotipami mizh pidtipami odnogo genotipu i navit mizh shtamami odnogo pidtipu Osnovni metodi yaki vikoristovuyutsya dlya diagnostiki genotipiv ce ELISA imunofermentnij analiz kilkisna PLR na RNK VGS rekombinantnij imunoblot Div takozhGepatit C Virus gepatitu A Virus gepatitu B Virus gepatitu D Virus gepatitu EPrimitkiKaito Masahiko Ishida Satoshi Tanaka Hideaki Horiike Shinichiro Fujita Naoki Adachi Yukihiko Kohara Michinori Konishi Masayoshi Watanabe Shozo June 2006 Morphology of hepatitis C and hepatitis B virus particles as detected by immunogold electron microscopy Medical Molecular Morphology 39 2 63 71 doi 10 1007 s00795 006 0317 8 ISSN 1860 1480 PMID 16821143 S2CID 24668769 angl Smith DB Bukh J Kuiken C Muerhoff AS Rice CM Stapleton JT Simmonds P 2014 Expanded classification of hepatitis C virus into 7 genotypes and 67 subtypes updated criteria and genotype assignment web resource Hepatology 59 1 318 27 doi 10 1002 hep 26744 PMC 4063340 PMID 24115039 Arhiv originalu za 26 zhovtnya 2021 Procitovano 26 zhovtnya 2021 DzherelaDubuisson Jean Cosset Francois Loic 2014 Virology and cell biology of the hepatitis C virus life cycle An update Journal of Hepatology 61 1 S3 S13 doi 10 1016 j jhep 2014 06 031 PMID 25443344 1 angl Genus Hepacivirus 2 2 travnya 2020 u Wayback Machine angl Kato N 2000 Genome of human hepatitis C virus HCV gene organization sequence diversity and variation Microb Comp Genom 5 3 129 51 doi 10 1089 mcg 2000 5 129 PMID 11252351 angl Sanjiv Chopra Characteristics of the hepatitis C virus UpToDate Sep 14 2021 3 30 sichnya 2022 u Wayback Machine angl PosilannyaHepatitis C virus 2 lyutogo 2022 u Wayback Machine angl