Анна Бретонська (брет. Anna Breizh, фр. Anne de Bretagne; 25 січня 1477, Нант — 9 січня 1514, Блуа) — правляча герцогиня Бретані, графиня Нанта та де Рішмон (Річмонда), графиня де Монфор-Л'Аморі та д'Етамп (9 вересня 1488), дама де Гудан і де Нофль (9 вересня 1488), віконтеса лімозька, королева Франції, королева Неаполя. Дружина двох королів Франції: Карла VIII і Людовика XII. Найпопулярніша з правителів Бретані та свого часу найбагатша жінка в Європі. Остання спадкоємиця своєї країни, силою зброї вона була змушена вступати у шлюб з правителями Франції, однак вела активну самостійну політику (особливо при другому чоловікові) з метою уникнути анексії Бретані Францією. Покровителька мистецтв та літератури. Перша в Європі принцеса, яка носила на своєму весіллі сукню білого кольору, який до того вважався жалобним.
Біографія
Походження і дитинство
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekk1TDBOb1lYUmxZWFZPWVc1MFpYTkZiblJ5WVc1alpURTVNREF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVOb1lYUmxZWFZPWVc1MFpYTkZiblJ5WVc1alpURTVNREF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Анна була дочкою герцога Бретані Франциска II і Маргарити Фуа. Її дідом та бабою по матері були та королева Наварри Елеонора I. Синів у Франциска та Маргарити не було: у Анни була молодша сестра Ізабелла (Ізабо), яка померла ще підлітком 1490 року. З раннього дитинства Анна виховувалася як спадкоємиця герцогства, посвячена в його політику: її вихователями були Франсуаза де Дінан, пані Лаваль-Шатобріан і поет Жан Мешино. Її навчали французької мови, латини, грецької та різним технічним мистецтвам; при цьому вона здобула також дамське виховання, вивчала музику, вишивання та плетіння мережив.
У Бретані після Війни за бретонську спадщину діяв напівсалічний закон; після занепаду в чоловічому коліні престол герцогства переходив до жіночої лінії. Питання стояло лише в тому, до якої саме. Після згаданої війни за Герандським договором 1365 такою лінією було визначено дітей Жанни де Пентьєвр. До часів Франциска цей договір був напівзабутий, і герцог змусив бретонські стани визнати спадкоємицею власну дочку (1486). Як завжди в таких випадках, зразу постало дипломатичне питання про те, кому віддасть юна герцогиня свою руку і чия династія надалі володітиме Бретанню. Франциск не хотів, щоб Бретань була поглинена Францією, і тому шукав такого зятя, який би зміг протистояти могутньому сусідові.
Спочатку Франциск звернувся до такого природного союзника, як Англія. Нареченим 4-річної Анни за підписаним 10 травня 1481 року союзницький договором вважався 11-річний син Едуарда IV Едуард, принц Уельський. Після смерті батька в 1483 році юний принц короткочасно став королем Едуардом V, але незабаром був ув'язнений дядьком Річардом III і пропав безвісти (імовірно ним і вбитий); та сама доля спіткала і його молодшого брата Річарда Йоркського, який, за договором, мав би заручитися з Анною у разі смерті Едуарда. Ще одним англійським нареченим міг стати амбітний претендент на престол — Генріх Тюдор, граф Річмонд, що знаходився в цей час у Бретані. 1485 року Генріх висадився в Англії, переміг Річарда III і став королем Генріхом VII, але зовсім не цікавився перспективою шлюбного союзу з Бретанню, оскільки умовою визнання його прав на престол був шлюб з дочкою Едуарда IV Єлизаветою Йоркської. Іншими претендентами на руку майбутньої герцогині були Максиміліан Габсбург (чия перша дружина Марія Бургундська, також багата спадкоємиця васальних земель Франції, вже померла, залишивши йому малолітнього сина — Філіпа), Ален д'Альбре, Жан Шалонський (принц Оранський) і навіть Людовик, герцог Орлеанський, який вже був одружений проти волі з негарною та бездітною дочкою Людовика XI Жанною Французькою. Бретонські стани спочатку підтримали кандидатуру Максиміліана Габсбурга (союзний договір з ним було укладено під час переговорів з Англією — у квітні 1481), однак успішні дії французьких військ 1487 року, коли ті захопили Ванн, і пасивність римського короля, відрізаного фламандцями в Брюгге, зміцнили позиції короля Франції Карла VIII в боротьбі за руку бретонської спадкоємиці.
28 липня 1488 року військо Франциска II, посилене англійським загоном , зазнало поразки від французького короля під Сент-Обен-дю-Корм'є, що припинило «Божевільну війну» між Бретанню та Францією. За Вержеським договором герцог був змушений обіцяти не видавати в шлюб своїх дочок, Анну і Ізабеллу, без згоди французького короля.
9 вересня 1488 року Франциск помер після невдалого падіння з коня. 11-річна Анна стала герцогинею Бретані в своєму праві. Почалася династична криза, яка зразу ж призвела до нової . Перші сутички цього конфлікту сталися вже 1489 року.
Герцогиня Бретані
У цих умовах радники Анни вирішили вчинити так само, як в рік її народження зробила дочка Карла Сміливого Марія Бургундська — терміново знайти незалежного нареченого та форсувати укладення з ним угоди про шлюб. Причому й кандидатура була обрана та сама — король Німеччини та майбутній ерцгерцог Максиміліан Габсбург. 27 жовтня 1490 року був підтверджений укладений 1481 року англо-бретонсько-імперський союз, а 19 грудня 1490 року в Ренні представниками Максиміліана та Анни було укладено заочний шлюб, після чого Анна, як дружина спадкоємця престолу Священної Римської імперії, стала носити титул королеви римлян. Французи сприйняли цей шлюб як порушення договору в Верже (оскільки король не санкціонував вибір нареченого), а крім того, і як відверто недружній акт — імперія в цей час займала ворожу позицію щодо Франції.
Надія на допомогу Габсбургів була несвоєчасною. Якщо 13 років тому Максиміліан зміг прибути до Генту, особисто одружитися з Марією та зайняти її володіння, то тепер імперія вела важкі бойові дії в Угорщині, а іспанці, що уклали з нею союз, готувалися до звільнення Гранади. На допомогу герцогині невеликі загони все ж надіслали й Кастилія, і Англія Генріха VII, але втручатися в серйозну війну з сусідом ніхто з них не хотів. Навесні 1491 року після низки перемог військо Карла VIII і його воєначальника Ла Тремуйля обложило Ренн, де знаходилася лише 14-річна правителька Бретані, що заочно вступила в шлюб; вся інша територія герцогства вже потрапила під контроль Карла VIII, який цього разу сам домагався її руки.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5oTDB4dmFYSmxYMGx1WkhKbFgweGhibWRsWVdselgzUmhibWR2TnpFM05DNXFjR2N2TXpBd2NIZ3RURzlwY21WZlNXNWtjbVZmVEdGdVoyVmhhWE5mZEdGdVoyODNNVGMwTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Максиміліан не встиг прийти на допомогу дружині; після важкої облоги виснажений Ренн здався. Анна погодилася розірвати заочний шлюб і стати французькою королевою. 15 листопада 1491 року було укладено мир, Анна була заручена з Карлом в каплиці ордена якобінців у Ренні і, супроводжувана армією герцогства (на знак того, що вона їде не як полонянка, а як правителька Бретані по своїй волі), вирушила в замок Ланже, де мало відбутися її весілля з королем. Австрійські посли заявили протест, стверджуючи, що шлюб суперечить церковним законам, що Анна вже одружена з Максиміліаном, і нагадували Карлу про те, що й він вже був заручений — за іронією долі, з дочкою Максиміліана, Маргаритою Австрійською. Незважаючи на це, 6 грудня 1491 року в Ланже відбулася церемонія одруження Анни і Карла VIII. Вже 15 лютого 1492 року законність цього шлюбу була підтверджена папою Інокентієм VIII.
Шлюбний договір передбачав, що той з подружжя, який переживе іншого, зберігає владу в Бретані. Якщо ж Карл VIII помре, не залишивши синів, то Анна мала стати дружиною його наступника. Цей договір фактично робив невідворотною анексію Бретані Францією.
Королева Франції
Вирушаючи в Ланже для одруження з Карлом, Анна демонстративно взяла з собою з Ренна два ліжка, на знак того, що не збирається (завжди) спати разом з французом, який насильно одружився з нею (мабуть, це було і політичною демонстрацією для Максиміліана). Проте з часом Анна стала вельми близькою зі своїм чоловіком (див. записки Заккарії Контаріні). 8 лютого 1492 року Анна була помазана і коронована як королева-дружина в Сен-Дені, причому чоловік заборонив їй носити спадковий герцогський титул Бретані, претендуючи на нього у своєму праві. 9 грудня 1493 року король скасував Канцелярію Бретані й запровадив у герцогстві пряме правління. Вирушаючи на Італійські війни, Карл зробив регентшею не дружину, як це зазвичай робилося, а свою сестру Ганну де Боже, що можна було вважати своєрідним приниженням (проте Анна де Боже вже й раніше успішно справлялася з регентством, тоді як королева була ще дуже юна). Майже все правління Карла Анна прожила в замках в Амбуазі, Лоше, Плессі або (коли Карл був в Італії) на півдні — в Ліоні, Греноблі або Мулені. Після того, як Карл взяв Неаполь, Анна номінально стала королевою Неаполя та Єрусалима. Та оскільки Карл після коронування в Неаполі був змушений спішно повертатися до Франції, а також через те, що основні політичні сили Апеннінського півострова об'єдналися проти нього в Італійську лігу, королівський статус стосовно Неаполя не був закріплений. Удруге Анна справді отримала цей титул вже завдяки Людовику XII, коли той разом з Фердинандом Арагонським захопив це королівство в період з 1501 по 1503 роки.
Анна за сім років мала сім вагітностей від Карла; живими народила лише четверо дітей, жодна з яких не пережила раннього дитинства. Старший, дофін Карл Орланд (11 жовтня 1492 — 16 грудня 1495), здорова та розумна дитина, помер у 3-річному віці від кору; це нещастя зблизило батьків. Інші діти — Карл-молодший, Франциск і Анна — не прожили й місяця. Після цього Анна прилюдно молилася про нового сина. З рожевощокої дівчини, що пашить здоров'ям, до кінця свого шлюбу з Карлом вона перетворилася на бліду та виснажену жінку.
Новий король, новий наречений
7 квітня 1498 року Карл VIII несподівано загинув в замку Амбуаз, вдарившись лобом об одвірок низьких дверей. Вже через два дні овдовіла королева Анна, діючи за умовами шлюбного контракту як герцогиня у своєму праві, своїм указом від 9 квітня відновила Канцелярію Бретані.
За салічним законом опальний герцог Людовик Орлеанський, нащадок Карла V, став королем Людовиком XII, і тепер він, за умовами того ж контракту, мав одружитися з Анною. Його дружина, Жанна Французька, була жива, і новому королю майбутнє розлучення, яке було доволі легко обґрунтувати — подружжя перебувало в неприпустимо близьких за церковними канонами родинних зв'язках — однак на санкцію папи було потрібно ще деякий час.
Анна спробувала скористатися цим і 19 серпня 1498 року в Етампі погодилася на шлюб з Людовиком за умови, якщо він доб'ється розлучення протягом року. Особисто нічого не маючи проти Людовика як майбутнього чоловіка, вона, судячи з подальших подій, прагнула за допомогою цієї умови отримати додаткові політичні важелі для збереження своїх спадкових володінь.
Тріумф на батьківщині
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk01TDFOaGFXNTBMVTFoYkc5ZlRXRnBjMjl1WDBGdWJtVmZaR1ZmUW5KbGRHRm5ibVV1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZOaGFXNTBMVTFoYkc5ZlRXRnBjMjl1WDBGdWJtVmZaR1ZmUW5KbGRHRm5ibVV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Після цього Анна, яка тепер мала трохи часу, повернулася в Бретань. На батьківщині можновладна герцогиня, яка нарешті знову могла носити цей титул, призначила вірного їй Філіпа Монтобана канцлером Бретані, принца Оранського (одного зі своїх колишніх женихів) — спадковим намісником герцогства, скликала Генеральні штати (28 вересня) та наказала почати карбування монети зі своїм ім'ям. За час з осені до ранньої зими 1498 року вона об'їздила все герцогство; в усіх містах васали влаштовували їй урочистий прийом, сподіваючись на відновлення політичної могутності країни.
Проте ще до нового 1499 року папа розірвав союз Людовика та Жанни, і вже 8 січня Анна Бретонська вступила в новий шлюб і знову стала королевою Франції. Герцогиня була зодягнена в біле, що тоді в Європі ще було незвичним, але саме з цього весілля починається перейнята спершу французькою аристократією, а потім і в інших країнах, традиція для нареченої носити білу сукню. Вже 14 жовтня того ж року народила доньку Клавдію I — першу дитину Анни, яка вижила.
На рівних з чоловіком: боротьба за Бретань
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJqTDFkcGEybHpiM1Z5WTJVdGJHOW5ieTV6ZG1jdk5UQndlQzFYYVd0cGMyOTFjbU5sTFd4dloyOHVjM1puTG5CdVp3PT0ucG5n.png)
За плечима Людовика XII був великий політичний досвід, і він не був прямолінійним впертим юнаком, на кшталт Карла VIII. Після вступу на престол він, принаймні спочатку, з великим мистецтвом почав домагатися компромісів у відносинах з феодалами («король Франції забув образи герцога Орлеанського») і з селянами (низка популярних реформ принесла йому прізвисько «Людовик Батько народу»). Незрівнянно гнучкіше він повівся і з дружиною, що дісталася йому від Карла, тим більше що раніше, бунтуючи проти короля, герцог Орлеанський виступав на стороні Бретані, був особисто знайомий з герцогинею, сам сватався до неї, і відносини їх ще до шлюбу були непоганими. За підписаним напередодні весілля новим шлюбним контрактом, він з самого початку визнав за нею титул герцогині Бретані, а сам користувався лише титулом герцога-консорта. Всі рішення, що стосувалися Бретані, тепер видавалися від імені герцогині Анни.
Попри такі поступки, Анна не залишала мрії вирвати свою країну, в якій вона була настільки популярна, з рук французької держави. Вже з 1501 року вона почала самостійні перемовини про шлюб своєї старшої дочки Клод з онуком Максиміліана Австрійського, який колись був «заочним чоловіком» Анни — Карлом Люксембурзьким, майбутнім імператором та королем Іспанії Карлом V; Клод і Карл тоді були ще маленькими дітьми. Формально цей шлюб зіграв би на руку Франції, адже в Італійських війнах австрійські Габсбурги (яким повинна була незабаром дістатися Іспанія) були її союзниками. Однак у випадку, якщо б у Людовика і Анни не залишилося синів, Габсбурги з часом здобули би Бретань. А це не лише стримало б апетити Франції, а й взагалі поставило б її під пряму загрозу — з усіх боків (Бретань, Іспанія, Мілан, Бельгія) королівство виявилося б оточене володіннями австрійського дому. І справді, у короля та королеви довго була лише одна дитина — дівчинка Клод (лише 1510 року народилася ще одна донька ). У цій обстановці Людовик XII, спочатку схваливши проект Анни, розірвав заручини Клод і став готувати її шлюб з власним двоюрідним небожем — Франциском Ангулемським, який був наступним у черзі на трон по прямій чоловічій лінії дому Валуа. 31 травня 1505 року цю вимогу було включено в заповіт Людовіка, а 21 травня 1506 року Клод і Франциск були заручені. Це викликало різкий протест королеви, яка вперто не давала згоди на цей шлюб, вимагаючи, щоб Клод або виходила за Карла Габсбурга, або була позбавлена спадщини на користь своєї молодшої сестри Рене. Людовик не зміг нічого цьому протиставити, і до кінця життя Анни Клод залишалася неодруженою.
Смерть та похорон
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV4TDBkeVlXSkJibTVoWDNadmJsOUNjbVYwWVdkdVpTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RSM0poWWtGdWJtRmZkbTl1WDBKeVpYUmhaMjVsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
До кінця 1513 року здоров'я королеви сильно погіршилося: вона страждала від каміння в нирках. Через п'ятнадцять років і один день після шлюбу з Людовіком, 9 січня 1514 року, герцогиня Бретані померла в замку Блуа. Похорон не просто королеви-дружини, а правительки сусідньої держави був оформлений з надзвичайною пишністю та тривав сорок днів (похоронні церемонії Карла VIII зайняли лише 23 дні). Як і весілля Анни, її похорон став зразком для аналогічних церемоній у французькому королівському домі аж до Французької революції.
Тіло Анни було поховано 16 лютого в традиційній для поховання королів та королев Франції усипальниці базиліки Сен-Дені, проте за її заповітом серце було доставлено до рідного Нанту в золотому, прикрашеному емаллю релікварії й поміщено 19 березня 1514 року в кармелітському склепі поруч з могилою її батьків. Згодом його перенесли в Нантський собор святого Петра і Павла. Релікварій має овальну форму, зроблений з тонко виробленого золота та увінчаний короною з лілей та конюшини. Один з віршованих написів на релікварії: «En ce petit vaisseau de fin or pur et munde
Repose ung plus grand cueur que oncque dame eut au munde
Anne fut le nom delle en France deux fois royne
Duchesse des Bretons royale et Souveraine»
«У цій маленькій посудині з щирого золота покоїться найбільше серце, якого у жодної жінки на світі ще не бувало; Її ім'я було Анна, двічі королева у Франції, Герцогиня бретонців, царствена та суверенна».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhpTDBOc1lYVmtaUzFrWlMxR2NtRnVZMlV4TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxRGJHRjFaR1V0WkdVdFJuSmhibU5sTVM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Релікварій для серця виготовив придворний ювелір з Блуа, можливо, за малюнком Жана Перреаля. 1792 року за наказом Конвенту посудину з серцем викопали, серце викинули, а релікварій конфіскували разом з церковним майном та відправили на переплавлення на монетний двір. На щастя, його вдалося врятувати, переправити до Парижа та зберегти в Національній бібліотеці, а 1819 року, після реставрації, його повернули в Нант. Там посудина, що колись вміщала серце найпопулярнішої правительки Бретані, кочувала різними музеями, поки 1896 року не була виставлена в музеї Добре.
Якби Анна пережила Людовика, подальша історія Бретані могла б скластися інакше — але літній «Батько народу» за той рік, який був йому відпущений після смерті дружини, встиг ухвалити рішення, що остаточно визначили долю її держави. За заповітом Анни спадкоємицею Бретані мала стати її друга дочка Рене. Людовик проігнорував заповіт, оголосив герцогинею Бретані Клод і видав її в шлюб з Франциском, а восени того ж 1514 року й сам одружився втретє — з сестрою Генріха VIII Марією Тюдор, проте прожив з нею недовго. 1 січня 1515 року Людовик XII помер, і герцог Ангулемський успадковував трон як Франциск I. Після смерті Клод 1524 року номінальним герцогом став її малолітній син (), а після його смерті в 18-річному віці 1536 року — його молодший брат Генріх. Після смерті Франциска I 1547 року Генріх став французьким королем як Генріх II; з цього часу бретонське герцогство втратило формальну самостійність.
Рецепція та образ в культурі
Анна Бретонська — найпопулярніша історична постать у Бретані, яка поступається хіба що . Існує величезна кількість підприємств, готелів, вулиць її імені. Це пов'язано як з традиційно шанобливим ставленням до неї бретонців ще з часів боротьби за самостійність, так і з французькою пропагандою, яка завжди акцентувала увагу на дружині двох французьких королів як на найвидатнішій представниці бретонського народу.
Після шлюбу з Людовіком XII пропаганда стала представляти Анну втіленням мирного союзу між Бретанню та Францією (тим більше що на відміну від першого шлюбу, другий обійшовся без війни). Її стали офіційно іменувати «Королевою Твердого Союзу» або «Дамою Єдності»; їй приписували «три чесноти королеви» — щедрість, старанність в молитві та любов до короля.
У тогочасному мистецтві Францію алегорично зображали як зачарований сад (традиція початку XIV століття), де бігають їжатці (символ Людовика XII) та горностаї (символ Бретані та Анни особисто).
Образ Анни, як вважає історик Дідьє Ле Фюр, який досліджував його еволюцію, в численних біографіях доволі швидко обріс агіографічними або, навпаки, різко критичними елементами, які носять принаймні почасти легендарний характер і не пов'язані з реальними свідченнями її часу. Так, можливо, етикетною умовністю та політичною декларацією бретонського дворянства є зображення Анни в «Історії» Бушара як єдиновладної правительки свого краю, без будь-якої згадки про адміністрацію Людовика XII. Оповіді про Анну як «сироту-героїню», яка в 14 років без радників протистояла всій Франції та нібито навіть особисто командувала військом, почасти спираються на патріотичні «Аннали Бретані» Бернара д'Аржантре, замовлені станами провінції 1577 року на знак протесту проти нових податків. Схожа історія повторилася при проти нав'язаних Людовіком XIV податків, що обернулося репресіями з боку Парижа (1675). «Історії Бретані», що видавалися в цю й наступні епохи, збільшували кількість героїчних звершень Анни під час війни 1489—1491 років, Її поїздок на батьківщину, тощо. Далі, автори XIX століття вже виводять 11-річну Ганну на поле битви при Сент-Обен (про що немає жодних свідчень), у дусі романтичних уявлень про національне відродження з її поїздками в Бретань пов'язують «пробудження» герцогства від «летаргії», будівництво там безлічі церков, тощо. Цю лінію продовжували націоналістично налаштовані автори XIX—XX ст. Часом Анну порівнювали з Жанною д'Арк.
Ле Фюр пов'язує з австрійською пропагандою 1489—1491 років підкреслення та міфологізацію ідеї «насильного шлюбу» або навіть «викрадення/зґвалтування» герцогині, що згодом використовувалося націоналістичним рухом та в епоху режиму Віші (коли «добрий наречений» німець Максиміліан вважався предтечею гітлерівців). Втім, сам факт примусу Анни до шлюбу військовою силою та її бажання вступити в союз з Австрією сумнівів не викликає (оскільки докладно відображений і в французьких хроніках того часу, «Мемуарах» та ін.).
У деяких антибретонських та роялістських авторів, а також у так званих «історіях моралі» (наприклад, у ) Анна, з посиланням на деякі вирвані з контексту пасажі в мемуарах Коммина або судовій справі маршала Рогана-Жіє, представлена як цинічна та амбітна жінка, яка діяла лише за розрахунком, мала поганий характер й нібито мріяла втекти від закоханого в неї Людовика XII, пограбувати його скарбницю, зрадницьки допомагати ворогам Франції в ім'я інтересів Бретані, тощо. Історик Жуль Мішле, логічно завершуючи цю традицію, представив Людовика, насправді вельми активного політично, слабким правителем, що знаходиться під каблуком у розумної дружини.
Регіоналісти та націоналісти XIX—XX ст. наділяли Анну бретонськими простонародними рисами. Так, її очіпок (насправді звичайний в той час для знатних дам всієї Європи) оголошувався свідченням простоти та природності бретонських смаків та демократизму особисто Анни; він навіть увійшов в той час в моду в Бретані як елемент «національного костюму». Пісенька «Герцогиня в сабо», що з'явилася в ті роки, приписувала їй носіння селянських дерев'яних черевиків; відповідне кліше проникло навіть у деякі історичні роботи про Анну, хоча реального підґрунтя воно не мало.
1991 року в Ланже широко відзначалося 500-річчя шлюбу Анни і Карла; в Ренні, заплативши за руку своєї правительки облогою, голодом та окупацією, про ювілей уникали навіть згадувати.
Деякі згадки про Анну в сучасній популярній культурі, насамперед у Бретані:
- пісня Жилля Серва Koc'h ki gwenn ha koc'h ki du, де перераховуються різноманітні нещастя, пережиті Бретанню під французьким пануванням, в якій рефреном йде рядок: Не цього хотіла Анна.
- Згадка в пісні групи Soldier Louis, c'est un pays.
- Duchesse Anne — назва бретонського пива.
- Трищогловий корабель Duchesse Anne, що стоїть на якорі в Дюнкерку.
- Анна Бретонська — бретонська опера з Аньєс Бове в головній ролі.
- Anne de Bretagne — пісня бретонської фольк-групи («Portraits» 1995)
Сім'я
Чоловіки
- Максиміліан І (імператор СРІ) (22 березня 1459 — 12 січня 1519) — 31-й імператор Священної Римської імперії (з 19 серпня 1493 по 12 січня 1519). Король Німеччини (з 16 лютого 1486 по 12 січня 1519). герцог Штирії, Каринтії, Крайни, ерцгерцог Австрії (з 19 серпня 1493). Представник німецької династії Габсбургів. Син імператора Фрідріха III і португальської принцеси Елеонори. Був одружений з Анною (заочно) з 19 грудня 1490 по 15 листопада 1491.
- Карл VIII (король Франції) (30 червня 1470 — 7 квітня 1498) — король Франції (з 30 серпня 1483 по 7 квітня 1498), пердставник династії Валуа. Успадковував престол у свого батька, Людовика XI, у віці тринадцяти років. Був одружений з Анною з 15 листопада 1491 по 7 квітня 1498.
- Людовик XII (король Франції) (27 червня 1462 — 1 січня 1515) — король Франції (з 7 квітня 1498 по 1 січня 1515). Представник Орлеанської гілки династії Валуа, син герцога Орлеану Карла І. Продовжив італо-французькі війни, які характеризували першу половину XVI століття. Був одружений з Анною з 8 січня 1499 по 9 січня 1514.
Діти
- Від першого шлюбу дітей не мала.
- Від другого шлюбу:
- Карл-Орланд (11 жовтня 1492 — 16 грудня 1495) — єдина здорова дитина Анни від другого шлюбу. Протягом свого життя, спадкоємець французького трону і герцогства Бретань. Помер у віці трьох років від кору.
- Франциск (серпень 1493) — народився на сьомому місяці вагітності. Помер одразу після народження. Похований у Нотр-Дам де Клері.
- Дочка (березень 1494) — будучи вагітною втретє, Анна уникала подорожі, проживаючи в замку Амбуаз, поблизу Карла Орланда. Однак в лютому 1494 вона супроводжувала короля до Ліону, де він готувався до війни в Італії. Після приїзду 15 березня Анна відвідувала усі церемонії по цьому приводу. У виснаженої королеви відбулись передчасні пологи, дитина народилась мертвою.
- Дочка (березень 1495) — вагітність наступила наприкінці 1494, але в березні наступного року сталися передчасні пологи, дитина народилась мертвою.
- Карл (8 вересня — 2 жовтня 1496) — спадкоємець французького трону і герцогства Бретань. Прожив менше місяця. Похований в соборі Тур. Його смерть спонукала Анну вирушити в паломництво до Мулена.
- Франциск (липень 1497) — спадкоємець французького трону і герцогства Бретань. Прожив декілька годин. Похований в соборі Тур.
- Анна (20 березня 1498) — померла через кілька годин після народження в замку Плессі-ле-Тур. Похована в соборі Тур.
-
- 5 Карл
- Від третього шлюбу:
- Клавдія (13 жовтня 1499 — 20 липня 1524) — перша дитина Анни, що вижила. Герцогиня Бретані (з 9 січня 1514 по 20 липня 1524). Королева-консорт Франції (з 1 січня 1515 по 20 липня 1524), перша дружина короля Франції Франциска І (з 18 травня 1514 по 20 липня 1524). Пормерла під час пологів восьмої дитини, у віці 24-х років.
- Викидень (1500)
- Франциск (січень 1503) — спадкоємець французького трону і герцогства Бретань. Помер одразу після народження.
- Викидень (наприкінці 1503)
- Викидень (1505)
- Викидень (1508)
- Викидень (1509)
- Рената (25 жовтня 1510 — 12 червня 1574) — друга дитина Анни, що вижила. Графиня, потім герцогиня Шартру (з 25 жовтня 1510 по 12 червня 1574). Герцогиня-консорт Феррари і Модени (з 31 жовтня 1534 по 3 жовтня 1559), дружина герцога Ерколе ІІ з 28 травня 1528.
- Син (21 січня 1512) — помер одразу після народження.
Примітки
- LIBRIS — 2012.
- Kindred Britain
- . Архів оригіналу за 2 липня 2020. Процитовано 8 вересня 2013.
- Деякі дослідники вважають, що Анна, принаймні в молодості, практично не володіла бретонською мовою. См. Mackie, J.D. The Earlier Tudors: 1485—1558. — Oxford, 1972. —
- Окрім того, на позицію Генріха VII впливав той факт, що хоча в період його вигнання він знайшов притулок саме в Бретані, військову та фінансову допомогу для завоювання англійського престолу надав йому король Франції.
- . Архів оригіналу за 31 березня 2013. Процитовано 8 вересня 2013.
- . roglo.eu. Архів оригіналу за 24 квітня 2020. Процитовано 19 грудня 2014.[]
Література
- Leroux de Lincy, Vie de la reine Anne de Bretagne, femme des rois de France, Charles VII et Louis XII. 1858
- Ant. Dupuy, Histoire de l' Union de la Bretagne à la France, 2 vol. de 447 p et 501 p., Librairie Hachette, Paris, 1880.
- Hervé Le Boterf, Anne de Bretagne. Éditions France-Empire, 1976—1996.
- Jean Kerhervé, L'État breton aux XIVe et XVe siècles, 2 vol., Maloine, 1987. . 2-224-01704-9
- Arthur Le Moyne de la Borderie, Membre de l' Institut, Histoire de la Bretagne, 6 volumes in-quarto, Plihon Editeur, Imprimerie Vatar, Rennes 1905—1914
- Jean-Pierre Legay et Hervé Martin, Fastes et malheurs de la Bretagne ducale 1213—1532, Éditions Ouest-France Université, 435 pages, Rennes, 1982
- Philippe Tourault, Anne de Bretagne, Paris 1990, 1996, 2004, 2006.
- Geneviève-Morgane Tanguy.,Les jardins secrets d'Anne de Bretagne, F. Sorlot—F. Lanore, 1991
- Collectif d'universitaires des universités de Brest, Nantes, Rennes, Toute l'histoire de Bretagne, dans l'Île de Bretagne et sur le continent, ouvrage in-8°, 800 pages, éditions Skol- Vreizh, Morlaix 1996
- Georges Minois, Anne de Bretagne, Édition Fayard, 1999
- Didier Le Fur, Anne de Bretagne, Paris, éditions Guénégaud, 2000.
- Didier Le Fur, Louis XII: un autre César ?, Paris: Perrin, 2001
- Geneviève-Morgane Tanguy, Sur les pas d'Anne de Bretagne, Éditions Ouest-France, 2003
- Collectif, Pour en finir avec Anne de Bretagne, Archives départementales, Nantes 2004
- Didier Le Fur, Charles VIII, Paris, éd. Perrin, 2006.
- Henri Pigaillem. Anne de Bretagne. Paris, Pygmalion, 2008.
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Анна I (герцогиня Бретані) |
- Рукописи Анни Бретонської: [1] [ 20 березня 2007 у Wayback Machine.]
- (англ.)
- Книги Анни Бретонської [ 6 липня 2006 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej z imenem Anna I Anna Bretonska bret Anna Breizh fr Anne de Bretagne 25 sichnya 1477 Nant 9 sichnya 1514 Blua pravlyacha gercoginya Bretani grafinya Nanta ta de Rishmon Richmonda grafinya de Monfor L Amori ta d Etamp 9 veresnya 1488 dama de Gudan i de Nofl 9 veresnya 1488 vikontesa limozka koroleva Franciyi koroleva Neapolya Druzhina dvoh koroliv Franciyi Karla VIII i Lyudovika XII Najpopulyarnisha z praviteliv Bretani ta svogo chasu najbagatsha zhinka v Yevropi Ostannya spadkoyemicya svoyeyi krayini siloyu zbroyi vona bula zmushena vstupati u shlyub z pravitelyami Franciyi odnak vela aktivnu samostijnu politiku osoblivo pri drugomu cholovikovi z metoyu uniknuti aneksiyi Bretani Franciyeyu Pokrovitelka mistectv ta literaturi Persha v Yevropi princesa yaka nosila na svoyemu vesilli suknyu bilogo koloru yakij do togo vvazhavsya zhalobnim Anna I fr Anne de BretagnePrapor gercoginya Bretani9 veresnya 1488 9 sichnya 1514 pid imenem Anna I Koronaciya 10 lyutogo 1489Poperednik Francisk IINastupnik Klavdiya IPrapor9 veresnya 1488 9 sichnya 1514 pid imenem Anna I Poperednik Francisk IINastupnik Klavdiya IPrapor koroleva konsort Nimechchini19 grudnya 1490 6 grudnya 1491Monarh Maksimilian IPoperednik Yelizaveta LyuksemburzkaNastupnik B yanka Mariya SforcaPrapor koroleva konsort Franciyi6 grudnya 1491 7 kvitnya 1498Koronaciya 8 lyutogo 1492Monarh Karl VIIIPoperednik Sharlotta SavojskaNastupnik Ioanna I gercoginya Berri 8 sichnya 1499 9 sichnya 1514Koronaciya 18 listopada 1504Monarh Lyudovik XIIPoperednik Ioanna I gercoginya Berri Nastupnik Mariya TyudorPrapor11 kvitnya 1512 9 sichnya 1514 pid imenem Anna I Poperednik Nastupnik Klavdiya I Narodzhennya 25 sichnya 1477 Zamok gercogiv Bretonskih NantSmert 9 sichnya 1514 36 rokiv BluaPohovannya Abatstvo Sen DeniKrayina Franciya 1 Religiya Hristiyanstvo Katolicizm Rid dBatko Francisk II 2 abo Francisk IIMati d 2 Shlyub Karl VIII 2 Lyudovik XII 2 i Maksimilian I Gabsburg 2 Diti Karl Orland Klod Francuzka 2 Renata Francuzka Karl dofin Franciyi d i dAvtograf Mediafajli b u VikishovishiVislovlyuvannya u VikicitatahBiografiyaPohodzhennya i ditinstvo Zamok bretonskih gercogiv u Nanti de narodilasya Anna Bretonska Anna bula dochkoyu gercoga Bretani Franciska II i Margariti Fua Yiyi didom ta baboyu po materi buli ta koroleva Navarri Eleonora I Siniv u Franciska ta Margariti ne bulo u Anni bula molodsha sestra Izabella Izabo yaka pomerla she pidlitkom 1490 roku Z rannogo ditinstva Anna vihovuvalasya yak spadkoyemicya gercogstva posvyachena v jogo politiku yiyi vihovatelyami buli Fransuaza de Dinan pani Laval Shatobrian i poet Zhan Meshino Yiyi navchali francuzkoyi movi latini greckoyi ta riznim tehnichnim mistectvam pri comu vona zdobula takozh damske vihovannya vivchala muziku vishivannya ta pletinnya merezhiv U Bretani pislya Vijni za bretonsku spadshinu diyav napivsalichnij zakon pislya zanepadu v cholovichomu kolini prestol gercogstva perehodiv do zhinochoyi liniyi Pitannya stoyalo lishe v tomu do yakoyi same Pislya zgadanoyi vijni za Gerandskim dogovorom 1365 takoyu liniyeyu bulo viznacheno ditej Zhanni de Pentyevr Do chasiv Franciska cej dogovir buv napivzabutij i gercog zmusiv bretonski stani viznati spadkoyemiceyu vlasnu dochku 1486 Yak zavzhdi v takih vipadkah zrazu postalo diplomatichne pitannya pro te komu viddast yuna gercoginya svoyu ruku i chiya dinastiya nadali voloditime Bretannyu Francisk ne hotiv shob Bretan bula poglinena Franciyeyu i tomu shukav takogo zyatya yakij bi zmig protistoyati mogutnomu susidovi Spochatku Francisk zvernuvsya do takogo prirodnogo soyuznika yak Angliya Narechenim 4 richnoyi Anni za pidpisanim 10 travnya 1481 roku soyuznickij dogovorom vvazhavsya 11 richnij sin Eduarda IV Eduard princ Uelskij Pislya smerti batka v 1483 roci yunij princ korotkochasno stav korolem Eduardom V ale nezabarom buv uv yaznenij dyadkom Richardom III i propav bezvisti imovirno nim i vbitij ta sama dolya spitkala i jogo molodshogo brata Richarda Jorkskogo yakij za dogovorom mav bi zaruchitisya z Annoyu u razi smerti Eduarda She odnim anglijskim narechenim mig stati ambitnij pretendent na prestol Genrih Tyudor graf Richmond sho znahodivsya v cej chas u Bretani 1485 roku Genrih visadivsya v Angliyi peremig Richarda III i stav korolem Genrihom VII ale zovsim ne cikavivsya perspektivoyu shlyubnogo soyuzu z Bretannyu oskilki umovoyu viznannya jogo prav na prestol buv shlyub z dochkoyu Eduarda IV Yelizavetoyu Jorkskoyi Inshimi pretendentami na ruku majbutnoyi gercogini buli Maksimilian Gabsburg chiya persha druzhina Mariya Burgundska takozh bagata spadkoyemicya vasalnih zemel Franciyi vzhe pomerla zalishivshi jomu malolitnogo sina Filipa Alen d Albre Zhan Shalonskij princ Oranskij i navit Lyudovik gercog Orleanskij yakij vzhe buv odruzhenij proti voli z negarnoyu ta bezditnoyu dochkoyu Lyudovika XI Zhannoyu Francuzkoyu Bretonski stani spochatku pidtrimali kandidaturu Maksimiliana Gabsburga soyuznij dogovir z nim bulo ukladeno pid chas peregovoriv z Angliyeyu u kvitni 1481 odnak uspishni diyi francuzkih vijsk 1487 roku koli ti zahopili Vann i pasivnist rimskogo korolya vidrizanogo flamandcyami v Bryugge zmicnili poziciyi korolya Franciyi Karla VIII v borotbi za ruku bretonskoyi spadkoyemici 28 lipnya 1488 roku vijsko Franciska II posilene anglijskim zagonom zaznalo porazki vid francuzkogo korolya pid Sent Oben dyu Korm ye sho pripinilo Bozhevilnu vijnu mizh Bretannyu ta Franciyeyu Za Verzheskim dogovorom gercog buv zmushenij obicyati ne vidavati v shlyub svoyih dochok Annu i Izabellu bez zgodi francuzkogo korolya 9 veresnya 1488 roku Francisk pomer pislya nevdalogo padinnya z konya 11 richna Anna stala gercogineyu Bretani v svoyemu pravi Pochalasya dinastichna kriza yaka zrazu zh prizvela do novoyi Pershi sutichki cogo konfliktu stalisya vzhe 1489 roku Gercoginya Bretani U cih umovah radniki Anni virishili vchiniti tak samo yak v rik yiyi narodzhennya zrobila dochka Karla Smilivogo Mariya Burgundska terminovo znajti nezalezhnogo narechenogo ta forsuvati ukladennya z nim ugodi pro shlyub Prichomu j kandidatura bula obrana ta sama korol Nimechchini ta majbutnij ercgercog Maksimilian Gabsburg 27 zhovtnya 1490 roku buv pidtverdzhenij ukladenij 1481 roku anglo bretonsko imperskij soyuz a 19 grudnya 1490 roku v Renni predstavnikami Maksimiliana ta Anni bulo ukladeno zaochnij shlyub pislya chogo Anna yak druzhina spadkoyemcya prestolu Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi stala nositi titul korolevi rimlyan Francuzi sprijnyali cej shlyub yak porushennya dogovoru v Verzhe oskilki korol ne sankcionuvav vibir narechenogo a krim togo i yak vidverto nedruzhnij akt imperiya v cej chas zajmala vorozhu poziciyu shodo Franciyi Memorialna doshka u Renni na misci zaochnogo shlyubu Anni ta Maksimiliana Nadiya na dopomogu Gabsburgiv bula nesvoyechasnoyu Yaksho 13 rokiv tomu Maksimilian zmig pributi do Gentu osobisto odruzhitisya z Mariyeyu ta zajnyati yiyi volodinnya to teper imperiya vela vazhki bojovi diyi v Ugorshini a ispanci sho uklali z neyu soyuz gotuvalisya do zvilnennya Granadi Na dopomogu gercogini neveliki zagoni vse zh nadislali j Kastiliya i Angliya Genriha VII ale vtruchatisya v serjoznu vijnu z susidom nihto z nih ne hotiv Navesni 1491 roku pislya nizki peremog vijsko Karla VIII i jogo voyenachalnika La Tremujlya oblozhilo Renn de znahodilasya lishe 14 richna pravitelka Bretani sho zaochno vstupila v shlyub vsya insha teritoriya gercogstva vzhe potrapila pid kontrol Karla VIII yakij cogo razu sam domagavsya yiyi ruki Odruzhennya Anni i Karla VIII v zamku Lanzhe Maksimilian ne vstig prijti na dopomogu druzhini pislya vazhkoyi oblogi visnazhenij Renn zdavsya Anna pogodilasya rozirvati zaochnij shlyub i stati francuzkoyu korolevoyu 15 listopada 1491 roku bulo ukladeno mir Anna bula zaruchena z Karlom v kaplici ordena yakobinciv u Renni i suprovodzhuvana armiyeyu gercogstva na znak togo sho vona yide ne yak polonyanka a yak pravitelka Bretani po svoyij voli virushila v zamok Lanzhe de malo vidbutisya yiyi vesillya z korolem Avstrijski posli zayavili protest stverdzhuyuchi sho shlyub superechit cerkovnim zakonam sho Anna vzhe odruzhena z Maksimilianom i nagaduvali Karlu pro te sho j vin vzhe buv zaruchenij za ironiyeyu doli z dochkoyu Maksimiliana Margaritoyu Avstrijskoyu Nezvazhayuchi na ce 6 grudnya 1491 roku v Lanzhe vidbulasya ceremoniya odruzhennya Anni i Karla VIII Vzhe 15 lyutogo 1492 roku zakonnist cogo shlyubu bula pidtverdzhena papoyu Inokentiyem VIII Shlyubnij dogovir peredbachav sho toj z podruzhzhya yakij perezhive inshogo zberigaye vladu v Bretani Yaksho zh Karl VIII pomre ne zalishivshi siniv to Anna mala stati druzhinoyu jogo nastupnika Cej dogovir faktichno robiv nevidvorotnoyu aneksiyu Bretani Franciyeyu Koroleva Franciyi Virushayuchi v Lanzhe dlya odruzhennya z Karlom Anna demonstrativno vzyala z soboyu z Renna dva lizhka na znak togo sho ne zbirayetsya zavzhdi spati razom z francuzom yakij nasilno odruzhivsya z neyu mabut ce bulo i politichnoyu demonstraciyeyu dlya Maksimiliana Prote z chasom Anna stala velmi blizkoyu zi svoyim cholovikom div zapiski Zakkariyi Kontarini 8 lyutogo 1492 roku Anna bula pomazana i koronovana yak koroleva druzhina v Sen Deni prichomu cholovik zaboroniv yij nositi spadkovij gercogskij titul Bretani pretenduyuchi na nogo u svoyemu pravi 9 grudnya 1493 roku korol skasuvav Kancelyariyu Bretani j zaprovadiv u gercogstvi pryame pravlinnya Virushayuchi na Italijski vijni Karl zrobiv regentsheyu ne druzhinu yak ce zazvichaj robilosya a svoyu sestru Gannu de Bozhe sho mozhna bulo vvazhati svoyeridnim prinizhennyam prote Anna de Bozhe vzhe j ranishe uspishno spravlyalasya z regentstvom todi yak koroleva bula she duzhe yuna Majzhe vse pravlinnya Karla Anna prozhila v zamkah v Ambuazi Loshe Plessi abo koli Karl buv v Italiyi na pivdni v Lioni Grenobli abo Muleni Pislya togo yak Karl vzyav Neapol Anna nominalno stala korolevoyu Neapolya ta Yerusalima Ta oskilki Karl pislya koronuvannya v Neapoli buv zmushenij spishno povertatisya do Franciyi a takozh cherez te sho osnovni politichni sili Apenninskogo pivostrova ob yednalisya proti nogo v Italijsku ligu korolivskij status stosovno Neapolya ne buv zakriplenij Udruge Anna spravdi otrimala cej titul vzhe zavdyaki Lyudoviku XII koli toj razom z Ferdinandom Aragonskim zahopiv ce korolivstvo v period z 1501 po 1503 roki Anna za sim rokiv mala sim vagitnostej vid Karla zhivimi narodila lishe chetvero ditej zhodna z yakih ne perezhila rannogo ditinstva Starshij dofin Karl Orland 11 zhovtnya 1492 16 grudnya 1495 zdorova ta rozumna ditina pomer u 3 richnomu vici vid koru ce neshastya zblizilo batkiv Inshi diti Karl molodshij Francisk i Anna ne prozhili j misyacya Pislya cogo Anna prilyudno molilasya pro novogo sina Z rozhevoshokoyi divchini sho pashit zdorov yam do kincya svogo shlyubu z Karlom vona peretvorilasya na blidu ta visnazhenu zhinku Novij korol novij narechenij 7 kvitnya 1498 roku Karl VIII nespodivano zaginuv v zamku Ambuaz vdarivshis lobom ob odvirok nizkih dverej Vzhe cherez dva dni ovdovila koroleva Anna diyuchi za umovami shlyubnogo kontraktu yak gercoginya u svoyemu pravi svoyim ukazom vid 9 kvitnya vidnovila Kancelyariyu Bretani Za salichnim zakonom opalnij gercog Lyudovik Orleanskij nashadok Karla V stav korolem Lyudovikom XII i teper vin za umovami togo zh kontraktu mav odruzhitisya z Annoyu Jogo druzhina Zhanna Francuzka bula zhiva i novomu korolyu majbutnye rozluchennya yake bulo dovoli legko obgruntuvati podruzhzhya perebuvalo v nepripustimo blizkih za cerkovnimi kanonami rodinnih zv yazkah odnak na sankciyu papi bulo potribno she deyakij chas Anna sprobuvala skoristatisya cim i 19 serpnya 1498 roku v Etampi pogodilasya na shlyub z Lyudovikom za umovi yaksho vin dob yetsya rozluchennya protyagom roku Osobisto nichogo ne mayuchi proti Lyudovika yak majbutnogo cholovika vona sudyachi z podalshih podij pragnula za dopomogoyu ciyeyi umovi otrimati dodatkovi politichni vazheli dlya zberezhennya svoyih spadkovih volodin Triumf na batkivshini Dim Anni Bretonskoyi v Sen Malo Pislya cogo Anna yaka teper mala trohi chasu povernulasya v Bretan Na batkivshini mozhnovladna gercoginya yaka nareshti znovu mogla nositi cej titul priznachila virnogo yij Filipa Montobana kanclerom Bretani princa Oranskogo odnogo zi svoyih kolishnih zhenihiv spadkovim namisnikom gercogstva sklikala Generalni shtati 28 veresnya ta nakazala pochati karbuvannya moneti zi svoyim im yam Za chas z oseni do rannoyi zimi 1498 roku vona ob yizdila vse gercogstvo v usih mistah vasali vlashtovuvali yij urochistij prijom spodivayuchis na vidnovlennya politichnoyi mogutnosti krayini Prote she do novogo 1499 roku papa rozirvav soyuz Lyudovika ta Zhanni i vzhe 8 sichnya Anna Bretonska vstupila v novij shlyub i znovu stala korolevoyu Franciyi Gercoginya bula zodyagnena v bile sho todi v Yevropi she bulo nezvichnim ale same z cogo vesillya pochinayetsya perejnyata spershu francuzkoyu aristokratiyeyu a potim i v inshih krayinah tradiciya dlya narechenoyi nositi bilu suknyu Vzhe 14 zhovtnya togo zh roku narodila donku Klavdiyu I pershu ditinu Anni yaka vizhila Na rivnih z cholovikom borotba za Bretan Logotip Vikiteki U Vikidzherelah ye originali tekstiv Shlyubnij kontrakt Anni Bretonskoyi ta Lyudovika XII Za plechima Lyudovika XII buv velikij politichnij dosvid i vin ne buv pryamolinijnim vpertim yunakom na kshtalt Karla VIII Pislya vstupu na prestol vin prinajmni spochatku z velikim mistectvom pochav domagatisya kompromisiv u vidnosinah z feodalami korol Franciyi zabuv obrazi gercoga Orleanskogo i z selyanami nizka populyarnih reform prinesla jomu prizvisko Lyudovik Batko narodu Nezrivnyanno gnuchkishe vin povivsya i z druzhinoyu sho distalasya jomu vid Karla tim bilshe sho ranishe buntuyuchi proti korolya gercog Orleanskij vistupav na storoni Bretani buv osobisto znajomij z gercogineyu sam svatavsya do neyi i vidnosini yih she do shlyubu buli nepoganimi Za pidpisanim naperedodni vesillya novim shlyubnim kontraktom vin z samogo pochatku viznav za neyu titul gercogini Bretani a sam koristuvavsya lishe titulom gercoga konsorta Vsi rishennya sho stosuvalisya Bretani teper vidavalisya vid imeni gercogini Anni Popri taki postupki Anna ne zalishala mriyi virvati svoyu krayinu v yakij vona bula nastilki populyarna z ruk francuzkoyi derzhavi Vzhe z 1501 roku vona pochala samostijni peremovini pro shlyub svoyeyi starshoyi dochki Klod z onukom Maksimiliana Avstrijskogo yakij kolis buv zaochnim cholovikom Anni Karlom Lyuksemburzkim majbutnim imperatorom ta korolem Ispaniyi Karlom V Klod i Karl todi buli she malenkimi ditmi Formalno cej shlyub zigrav bi na ruku Franciyi adzhe v Italijskih vijnah avstrijski Gabsburgi yakim povinna bula nezabarom distatisya Ispaniya buli yiyi soyuznikami Odnak u vipadku yaksho b u Lyudovika i Anni ne zalishilosya siniv Gabsburgi z chasom zdobuli bi Bretan A ce ne lishe strimalo b apetiti Franciyi a j vzagali postavilo b yiyi pid pryamu zagrozu z usih bokiv Bretan Ispaniya Milan Belgiya korolivstvo viyavilosya b otochene volodinnyami avstrijskogo domu I spravdi u korolya ta korolevi dovgo bula lishe odna ditina divchinka Klod lishe 1510 roku narodilasya she odna donka U cij obstanovci Lyudovik XII spochatku shvalivshi proekt Anni rozirvav zaruchini Klod i stav gotuvati yiyi shlyub z vlasnim dvoyuridnim nebozhem Franciskom Angulemskim yakij buv nastupnim u cherzi na tron po pryamij cholovichij liniyi domu Valua 31 travnya 1505 roku cyu vimogu bulo vklyucheno v zapovit Lyudovika a 21 travnya 1506 roku Klod i Francisk buli zarucheni Ce viklikalo rizkij protest korolevi yaka vperto ne davala zgodi na cej shlyub vimagayuchi shob Klod abo vihodila za Karla Gabsburga abo bula pozbavlena spadshini na korist svoyeyi molodshoyi sestri Rene Lyudovik ne zmig nichogo comu protistaviti i do kincya zhittya Anni Klod zalishalasya neodruzhenoyu Smert ta pohoron Nadgrobok Anni Bretonskoyi ta Lyudovika XII u Sen Deni zobrazhennya korolevi Do kincya 1513 roku zdorov ya korolevi silno pogirshilosya vona strazhdala vid kaminnya v nirkah Cherez p yatnadcyat rokiv i odin den pislya shlyubu z Lyudovikom 9 sichnya 1514 roku gercoginya Bretani pomerla v zamku Blua Pohoron ne prosto korolevi druzhini a pravitelki susidnoyi derzhavi buv oformlenij z nadzvichajnoyu pishnistyu ta trivav sorok dniv pohoronni ceremoniyi Karla VIII zajnyali lishe 23 dni Yak i vesillya Anni yiyi pohoron stav zrazkom dlya analogichnih ceremonij u francuzkomu korolivskomu domi azh do Francuzkoyi revolyuciyi Relikvarij dlya sercya gercogini Anni Tilo Anni bulo pohovano 16 lyutogo v tradicijnij dlya pohovannya koroliv ta korolev Franciyi usipalnici baziliki Sen Deni prote za yiyi zapovitom serce bulo dostavleno do ridnogo Nantu v zolotomu prikrashenomu emallyu relikvariyi j pomisheno 19 bereznya 1514 roku v karmelitskomu sklepi poruch z mogiloyu yiyi batkiv Zgodom jogo perenesli v Nantskij sobor svyatogo Petra i Pavla Relikvarij maye ovalnu formu zroblenij z tonko viroblenogo zolota ta uvinchanij koronoyu z lilej ta konyushini Odin z virshovanih napisiv na relikvariyi En ce petit vaisseau de fin or pur et munde Repose ung plus grand cueur que oncque dame eut au munde Anne fut le nom delle en France deux fois royne Duchesse des Bretons royale et Souveraine U cij malenkij posudini z shirogo zolota pokoyitsya najbilshe serce yakogo u zhodnoyi zhinki na sviti she ne buvalo Yiyi im ya bulo Anna dvichi koroleva u Franciyi Gercoginya bretonciv carstvena ta suverenna Klod dochka Anni i Lyudovika Relikvarij dlya sercya vigotoviv pridvornij yuvelir z Blua mozhlivo za malyunkom Zhana Perrealya 1792 roku za nakazom Konventu posudinu z sercem vikopali serce vikinuli a relikvarij konfiskuvali razom z cerkovnim majnom ta vidpravili na pereplavlennya na monetnij dvir Na shastya jogo vdalosya vryatuvati perepraviti do Parizha ta zberegti v Nacionalnij biblioteci a 1819 roku pislya restavraciyi jogo povernuli v Nant Tam posudina sho kolis vmishala serce najpopulyarnishoyi pravitelki Bretani kochuvala riznimi muzeyami poki 1896 roku ne bula vistavlena v muzeyi Dobre Yakbi Anna perezhila Lyudovika podalsha istoriya Bretani mogla b sklastisya inakshe ale litnij Batko narodu za toj rik yakij buv jomu vidpushenij pislya smerti druzhini vstig uhvaliti rishennya sho ostatochno viznachili dolyu yiyi derzhavi Za zapovitom Anni spadkoyemiceyu Bretani mala stati yiyi druga dochka Rene Lyudovik proignoruvav zapovit ogolosiv gercogineyu Bretani Klod i vidav yiyi v shlyub z Franciskom a voseni togo zh 1514 roku j sam odruzhivsya vtretye z sestroyu Genriha VIII Mariyeyu Tyudor prote prozhiv z neyu nedovgo 1 sichnya 1515 roku Lyudovik XII pomer i gercog Angulemskij uspadkovuvav tron yak Francisk I Pislya smerti Klod 1524 roku nominalnim gercogom stav yiyi malolitnij sin a pislya jogo smerti v 18 richnomu vici 1536 roku jogo molodshij brat Genrih Pislya smerti Franciska I 1547 roku Genrih stav francuzkim korolem yak Genrih II z cogo chasu bretonske gercogstvo vtratilo formalnu samostijnist Recepciya ta obraz v kulturikorolevi Anni yak prijnyato vvazhati bula zamovlena Leonardo da Vinchi z nagodi yiyi odruzhennya z Lyudovikom XII Anna Bretonska najpopulyarnisha istorichna postat u Bretani yaka postupayetsya hiba sho Isnuye velichezna kilkist pidpriyemstv goteliv vulic yiyi imeni Ce pov yazano yak z tradicijno shanoblivim stavlennyam do neyi bretonciv she z chasiv borotbi za samostijnist tak i z francuzkoyu propagandoyu yaka zavzhdi akcentuvala uvagu na druzhini dvoh francuzkih koroliv yak na najvidatnishij predstavnici bretonskogo narodu Pislya shlyubu z Lyudovikom XII propaganda stala predstavlyati Annu vtilennyam mirnogo soyuzu mizh Bretannyu ta Franciyeyu tim bilshe sho na vidminu vid pershogo shlyubu drugij obijshovsya bez vijni Yiyi stali oficijno imenuvati Korolevoyu Tverdogo Soyuzu abo Damoyu Yednosti yij pripisuvali tri chesnoti korolevi shedrist starannist v molitvi ta lyubov do korolya U togochasnomu mistectvi Franciyu alegorichno zobrazhali yak zacharovanij sad tradiciya pochatku XIV stolittya de bigayut yizhatci simvol Lyudovika XII ta gornostayi simvol Bretani ta Anni osobisto Obraz Anni yak vvazhaye istorik Didye Le Fyur yakij doslidzhuvav jogo evolyuciyu v chislennih biografiyah dovoli shvidko obris agiografichnimi abo navpaki rizko kritichnimi elementami yaki nosyat prinajmni pochasti legendarnij harakter i ne pov yazani z realnimi svidchennyami yiyi chasu Tak mozhlivo etiketnoyu umovnistyu ta politichnoyu deklaraciyeyu bretonskogo dvoryanstva ye zobrazhennya Anni v Istoriyi Bushara yak yedinovladnoyi pravitelki svogo krayu bez bud yakoyi zgadki pro administraciyu Lyudovika XII Opovidi pro Annu yak sirotu geroyinyu yaka v 14 rokiv bez radnikiv protistoyala vsij Franciyi ta nibito navit osobisto komanduvala vijskom pochasti spirayutsya na patriotichni Annali Bretani Bernara d Arzhantre zamovleni stanami provinciyi 1577 roku na znak protestu proti novih podatkiv Shozha istoriya povtorilasya pri proti nav yazanih Lyudovikom XIV podatkiv sho obernulosya represiyami z boku Parizha 1675 Istoriyi Bretani sho vidavalisya v cyu j nastupni epohi zbilshuvali kilkist geroyichnih zvershen Anni pid chas vijni 1489 1491 rokiv Yiyi poyizdok na batkivshinu tosho Dali avtori XIX stolittya vzhe vivodyat 11 richnu Gannu na pole bitvi pri Sent Oben pro sho nemaye zhodnih svidchen u dusi romantichnih uyavlen pro nacionalne vidrodzhennya z yiyi poyizdkami v Bretan pov yazuyut probudzhennya gercogstva vid letargiyi budivnictvo tam bezlichi cerkov tosho Cyu liniyu prodovzhuvali nacionalistichno nalashtovani avtori XIX XX st Chasom Annu porivnyuvali z Zhannoyu d Ark Le Fyur pov yazuye z avstrijskoyu propagandoyu 1489 1491 rokiv pidkreslennya ta mifologizaciyu ideyi nasilnogo shlyubu abo navit vikradennya zgvaltuvannya gercogini sho zgodom vikoristovuvalosya nacionalistichnim ruhom ta v epohu rezhimu Vishi koli dobrij narechenij nimec Maksimilian vvazhavsya predtecheyu gitlerivciv Vtim sam fakt primusu Anni do shlyubu vijskovoyu siloyu ta yiyi bazhannya vstupiti v soyuz z Avstriyeyu sumniviv ne viklikaye oskilki dokladno vidobrazhenij i v francuzkih hronikah togo chasu Memuarah ta in U deyakih antibretonskih ta royalistskih avtoriv a takozh u tak zvanih istoriyah morali napriklad u Anna z posilannyam na deyaki virvani z kontekstu pasazhi v memuarah Kommina abo sudovij spravi marshala Rogana Zhiye predstavlena yak cinichna ta ambitna zhinka yaka diyala lishe za rozrahunkom mala poganij harakter j nibito mriyala vtekti vid zakohanogo v neyi Lyudovika XII pograbuvati jogo skarbnicyu zradnicki dopomagati vorogam Franciyi v im ya interesiv Bretani tosho Istorik Zhul Mishle logichno zavershuyuchi cyu tradiciyu predstaviv Lyudovika naspravdi velmi aktivnogo politichno slabkim pravitelem sho znahoditsya pid kablukom u rozumnoyi druzhini Regionalisti ta nacionalisti XIX XX st nadilyali Annu bretonskimi prostonarodnimi risami Tak yiyi ochipok naspravdi zvichajnij v toj chas dlya znatnih dam vsiyeyi Yevropi ogoloshuvavsya svidchennyam prostoti ta prirodnosti bretonskih smakiv ta demokratizmu osobisto Anni vin navit uvijshov v toj chas v modu v Bretani yak element nacionalnogo kostyumu Pisenka Gercoginya v sabo sho z yavilasya v ti roki pripisuvala yij nosinnya selyanskih derev yanih cherevikiv vidpovidne klishe proniklo navit u deyaki istorichni roboti pro Annu hocha realnogo pidgruntya vono ne malo 1991 roku v Lanzhe shiroko vidznachalosya 500 richchya shlyubu Anni i Karla v Renni zaplativshi za ruku svoyeyi pravitelki oblogoyu golodom ta okupaciyeyu pro yuvilej unikali navit zgaduvati Deyaki zgadki pro Annu v suchasnij populyarnij kulturi nasampered u Bretani pisnya Zhillya Serva Koc h ki gwenn ha koc h ki du de pererahovuyutsya riznomanitni neshastya perezhiti Bretannyu pid francuzkim panuvannyam v yakij refrenom jde ryadok Ne cogo hotila Anna Zgadka v pisni grupi Soldier Louis c est un pays Duchesse Anne nazva bretonskogo piva Trishoglovij korabel Duchesse Anne sho stoyit na yakori v Dyunkerku Anna Bretonska bretonska opera z Anyes Bove v golovnij roli Anne de Bretagne pisnya bretonskoyi folk grupi Portraits 1995 Sim yaCholoviki Maksimilian I imperator SRI 22 bereznya 1459 12 sichnya 1519 31 j imperator Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi z 19 serpnya 1493 po 12 sichnya 1519 Korol Nimechchini z 16 lyutogo 1486 po 12 sichnya 1519 gercog Shtiriyi Karintiyi Krajni ercgercog Avstriyi z 19 serpnya 1493 Predstavnik nimeckoyi dinastiyi Gabsburgiv Sin imperatora Fridriha III i portugalskoyi princesi Eleonori Buv odruzhenij z Annoyu zaochno z 19 grudnya 1490 po 15 listopada 1491 Karl VIII korol Franciyi 30 chervnya 1470 7 kvitnya 1498 korol Franciyi z 30 serpnya 1483 po 7 kvitnya 1498 perdstavnik dinastiyi Valua Uspadkovuvav prestol u svogo batka Lyudovika XI u vici trinadcyati rokiv Buv odruzhenij z Annoyu z 15 listopada 1491 po 7 kvitnya 1498 Lyudovik XII korol Franciyi 27 chervnya 1462 1 sichnya 1515 korol Franciyi z 7 kvitnya 1498 po 1 sichnya 1515 Predstavnik Orleanskoyi gilki dinastiyi Valua sin gercoga Orleanu Karla I Prodovzhiv italo francuzki vijni yaki harakterizuvali pershu polovinu XVI stolittya Buv odruzhenij z Annoyu z 8 sichnya 1499 po 9 sichnya 1514 1 Maksimilian 2 Karl 3 Lyudovik Diti Vid pershogo shlyubu ditej ne mala Vid drugogo shlyubu Karl Orland 11 zhovtnya 1492 16 grudnya 1495 yedina zdorova ditina Anni vid drugogo shlyubu Protyagom svogo zhittya spadkoyemec francuzkogo tronu i gercogstva Bretan Pomer u vici troh rokiv vid koru Francisk serpen 1493 narodivsya na somomu misyaci vagitnosti Pomer odrazu pislya narodzhennya Pohovanij u Notr Dam de Kleri Dochka berezen 1494 buduchi vagitnoyu vtretye Anna unikala podorozhi prozhivayuchi v zamku Ambuaz poblizu Karla Orlanda Odnak v lyutomu 1494 vona suprovodzhuvala korolya do Lionu de vin gotuvavsya do vijni v Italiyi Pislya priyizdu 15 bereznya Anna vidviduvala usi ceremoniyi po comu privodu U visnazhenoyi korolevi vidbulis peredchasni pologi ditina narodilas mertvoyu Dochka berezen 1495 vagitnist nastupila naprikinci 1494 ale v berezni nastupnogo roku stalisya peredchasni pologi ditina narodilas mertvoyu Karl 8 veresnya 2 zhovtnya 1496 spadkoyemec francuzkogo tronu i gercogstva Bretan Prozhiv menshe misyacya Pohovanij v sobori Tur Jogo smert sponukala Annu virushiti v palomnictvo do Mulena Francisk lipen 1497 spadkoyemec francuzkogo tronu i gercogstva Bretan Prozhiv dekilka godin Pohovanij v sobori Tur Anna 20 bereznya 1498 pomerla cherez kilka godin pislya narodzhennya v zamku Plessi le Tur Pohovana v sobori Tur 1 Karl Orland 5 Karl Vid tretogo shlyubu Klavdiya 13 zhovtnya 1499 20 lipnya 1524 persha ditina Anni sho vizhila Gercoginya Bretani z 9 sichnya 1514 po 20 lipnya 1524 Koroleva konsort Franciyi z 1 sichnya 1515 po 20 lipnya 1524 persha druzhina korolya Franciyi Franciska I z 18 travnya 1514 po 20 lipnya 1524 Pormerla pid chas pologiv vosmoyi ditini u vici 24 h rokiv Vikiden 1500 Francisk sichen 1503 spadkoyemec francuzkogo tronu i gercogstva Bretan Pomer odrazu pislya narodzhennya Vikiden naprikinci 1503 Vikiden 1505 Vikiden 1508 Vikiden 1509 Renata 25 zhovtnya 1510 12 chervnya 1574 druga ditina Anni sho vizhila Grafinya potim gercoginya Shartru z 25 zhovtnya 1510 po 12 chervnya 1574 Gercoginya konsort Ferrari i Modeni z 31 zhovtnya 1534 po 3 zhovtnya 1559 druzhina gercoga Erkole II z 28 travnya 1528 Sin 21 sichnya 1512 pomer odrazu pislya narodzhennya 1 Klavdiya 8 RenataPrimitkiLIBRIS 2012 d Track Q1798125 Kindred Britain d Track Q75653886 Arhiv originalu za 2 lipnya 2020 Procitovano 8 veresnya 2013 Deyaki doslidniki vvazhayut sho Anna prinajmni v molodosti praktichno ne volodila bretonskoyu movoyu Sm Mackie J D The Earlier Tudors 1485 1558 Oxford 1972 ISBN 0 19 821706 4 Okrim togo na poziciyu Genriha VII vplivav toj fakt sho hocha v period jogo vignannya vin znajshov pritulok same v Bretani vijskovu ta finansovu dopomogu dlya zavoyuvannya anglijskogo prestolu nadav jomu korol Franciyi Arhiv originalu za 31 bereznya 2013 Procitovano 8 veresnya 2013 roglo eu Arhiv originalu za 24 kvitnya 2020 Procitovano 19 grudnya 2014 neyakisne dzherelo LiteraturaLeroux de Lincy Vie de la reine Anne de Bretagne femme des rois de France Charles VII et Louis XII 1858 Ant Dupuy Histoire de l Union de la Bretagne a la France 2 vol de 447 p et 501 p Librairie Hachette Paris 1880 Herve Le Boterf Anne de Bretagne Editions France Empire 1976 1996 Jean Kerherve L Etat breton aux XIVe et XVe siecles 2 vol Maloine 1987 ISBN 2 224 01703 0 2 224 01704 9 Arthur Le Moyne de la Borderie Membre de l Institut Histoire de la Bretagne 6 volumes in quarto Plihon Editeur Imprimerie Vatar Rennes 1905 1914 Jean Pierre Legay et Herve Martin Fastes et malheurs de la Bretagne ducale 1213 1532 Editions Ouest France Universite 435 pages Rennes 1982 Philippe Tourault Anne de Bretagne Paris 1990 1996 2004 2006 Genevieve Morgane Tanguy Les jardins secrets d Anne de Bretagne F Sorlot F Lanore 1991 Collectif d universitaires des universites de Brest Nantes Rennes Toute l histoire de Bretagne dans l Ile de Bretagne et sur le continent ouvrage in 8 800 pages editions Skol Vreizh Morlaix 1996 Georges Minois Anne de Bretagne Edition Fayard 1999 Didier Le Fur Anne de Bretagne Paris editions Guenegaud 2000 ISBN 2 85023 103 7 Didier Le Fur Louis XII un autre Cesar Paris Perrin 2001 Genevieve Morgane Tanguy Sur les pas d Anne de Bretagne Editions Ouest France 2003 Collectif Pour en finir avec Anne de Bretagne Archives departementales Nantes 2004 Didier Le Fur Charles VIII Paris ed Perrin 2006 ISBN 2 85023 103 7 Henri Pigaillem Anne de Bretagne Paris Pygmalion 2008 ISBN 978 2 7564 0079 2PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Anna I gercoginya Bretani Rukopisi Anni Bretonskoyi 1 20 bereznya 2007 u Wayback Machine angl Knigi Anni Bretonskoyi 6 lipnya 2006 u Wayback Machine