Альбіго́йські ві́йни — війни північнофранцузьких лицарів, а пізніше і французького короля проти альбігойців Лангедоку наприкінці XII — на початку XIII століть. Призвели до викорінення «альбігойської єресі» та остаточного підкорення регіону французькій короні. Багато істориків вважають, що вбивство альбігойців слід розглядати як геноцид по відношенню до них. З цим був згоден зокрема Рафал Лемкін, фундатор дослідження цього поняття, який ввів цей термін.
Альбігойські війни | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
частина Хрестових походів | |||||||
![]() під час Альбігойських війн Мапа Лангедоку під час Альбігойських війн | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
* ![]() | * ![]()
| ||||||
Командувачі | |||||||
* ![]() | * ![]()
|
Передумови
Римська католицька церква завжди конфліктувала з різного роду релігійними рухами. У XII столітті ці групи об'єдналися в невеликі громади навколо нелояльних по відношенню до римського папи проповідників або в маленькі секти. Катари виникли в результаті руху реформ у храмах богомильців Далмації та Болгарії, які закликали до повернення до християнської досконалості, бідності та проповідування у поєднанні з голодним способом життя. Їхнє богослов'я було в основному дуалістичним. Деякі їхні практики, особливо їх віра у зловісний фізичний світ, суперечили вченням про Христа та таїнствам, ініціювали звинувачення в гностицизмі і принесли їм переслідування католицькою церквою. Катари вважали також, що земне життя є «творінням сатани». Вони стали відомі як альбігойці, тому що в місті Альбі та його околицях (Лангедок) у XII—XIII століттях скупчилося багато катарів. Вони являли собою досить згуртований релігійний рух такого роду, який церква засуджувала вже дев'ятсот років ще з часів аріанства. У період з 1022 по 1163 рік альбігойців засудили вісім місцевих церковних рад, останнє з цих засуджень відбулося в Турі і наголошувало, що всіх альбігойців слід забрати у в'язницю, а їхнє майно буде конфісковано.
Хід хрестового походу
Боротьба з катаризмом
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJpTDBsdWEzWnBjMmx6YW05dVpXNHVhbkJuTHpJeU1IQjRMVWx1YTNacGMybHphbTl1Wlc0dWFuQm4uanBn.jpg)
Катаризм з’явився в Лангедоці протягом і там було створено шість катарських єпископств. Що ще важливіше, частина правлячого класу була навернена до катаризму.. На початку свого понтифікату Папа Інокентій III був стурбований зростанням впливу церкви катарів у Лангедоку. Він послав багатьох священиків, у тому числі Домініка де Гусман і Гі де Во де Серне, проповідувати повернення до католицизму. Навернення трапляються рідко, і Домінік де Гусман має ідею створити орден проповідників, який буде створено за моделлю мандрівного проповідування Ісуса, щоб краще охопити місцеве населення. У той же час папа делегував дворянству Лангедоку та вищому духовенству, щоб спонукати їх вжити заходів проти катарів, але без особливого успіху. Дуже швидко П’єр де Кастельно зрозумів, що граф Раймунд VI не буде діяти, і після кількох бесід відлучив його від церкви на початку 1208 року. Незабаром після цього П’єра де Кастельно було вбито.
Хрестовий похід баронів (1209)
Тоді Папа Іннокентій III вирішує організувати експедицію проти катарів і надає учасникам бойових дій ті самі індульгенції та прихильності, як і тим, хто воював у Святій Землі, хоча вони дуже відрізняються за духом від попередніх хрестових походів Ця експедиція отримала назву «Альбігейський хрестовий похід» або «Хрестовий похід альбігойців». проти альбігойців. З цим хрестовим походом ми є свідками еволюції поняття хрестового походу, де мова йде про боротьбу з ворогами папства. (або Арно Амальрік) і мандрують Королівством Франція, щоб заохотити баронів взяти участь у «хрестовому поході». Друга причина має практичний характер: він досі воює з Джоном Безземельним, королем Англії, а також із і не хоче відкривати інший фронт. Він почав із заборони баронам свого королівства брати участь у цьому хрестовому поході, перш ніж передумав і дав цей дозвіл.
, , оголошує про свої заручини, а потім , , а також , . Багато менших баронів також приєдналися до нового хрестового походу. Оскільки граф Невер відмовився від того, щоб його суперник із Бургундії очолював хрестовий похід, Папа призначив легата лідером хрестового походу. Також збирається армія, щоб викорінити єресь у та . Армію хрестоносців, про яку йдеться, очолює граф у компанії · .
Хрестоносці[[#ref_Ми можемо обґрунтовано оцінити їхню кількість у п’ятдесят тисяч.|↑]] зустрілися біля Ліона і попрямували на південь, під керівництво легата . Тоді три великі феодали панували над Лангедоком: король Петро II Арагонський, також граф Барселони, де Gévaudan, де Руссійона, лорд Монпельє та сюзерен кількох інших лордів, Раймонд VI, граф Тулузи та , віконт Безьє, з Каркассон і Альбі. Щоб відвернути загрозу з боку своїх держав і не домовившись із Тренкавелем про спільну оборону, Раймунд VI Тулузький вніс {{date|18 червня|1209} } в і приєднався до хрестового походу · . з Тулузи приєднався до хрестоносців, тому не може бути атакований. Петро II Арагонський є могутнім королем, а катаризм у його державах лише слабко утвердився, тому хрестоносці вирішили не нападати на нього. Потім Арно Аморі оголошує, що фортеці Раймона-Роже Тренкавель, віконта Альбі, Безьє та Каркассон, міста, які є домом для багатьох катарів, будуть атаковані. Коли хрестовий похід досяг Монпельє, Раймонд-Роже Тренкавель з’явився й запросив інтерв’ю з легатом Арно Аморі. Він протестує проти своєї прихильності до римської віри та намагається вести переговори, але легат вимагає повної підкори, на що молодий віконт відмовляється · .
Наприкінці інтерв’ю Тренкавель перевів Без’є в стан оборони та зібрав там зброю та провізію. Дійсно, хрестоносці повинні лише сорок днів служити хрестовому походу, і він може сподіватися, що в кінці цього карантину армія хрестоносців скорочується. Без'є захищався, він відправився в Каркассон, щоб зібрати армію допомоги. Укріплення Безьє досить міцні та потужні, щоб сподіватися, що місто буде чинити опір тривалий час. Але необережність кількох бітерруа змусила хрестоносців зненацька увійти до міста 22.липня.1209 та вбити кілька сотень мешканців, катарів чи католиків.
Облога Каркассону
26 липня хрестоносці залишили Безьє в руїнах і попрямували до Каркассону. Після захоплення Безьє Тренкавелю не залишалося нічого іншого, як відступити в місто, чекаючи, поки закінчиться шторм. Зазвичай у місті проживає три-чотири тисячі мешканців, але більша кількість селян знайшла там притулок, рятуючись від хрестового походу. Хрестоносці прибули до стін міста 1 серпня. 3 серпня перший штурм дозволив хрестоносцям захопити північні околиці та взяти під контроль пункти водопостачання, які постачали місто. Наступного дня штурм Кастелларе було відбито, і хрестоносці взяли місто в облогу. Тренкавель навіть здійснив вилазку, вбивши солдатів у передмісті та підпаливши їх, щоб вони не могли бути використані нападником · .
Саме тоді король Петро II Арагонський відправився в Каркассон. Дійсно, він є володарем кількох володінь Лангедоку, деякі з яких належать Тренкавелю, і прагне поширити свій вплив у регіоні. Поява такої армії, як армія хрестового походу, може лише турбувати його амбіції, і він пропонує себе посередником, щоб усе швидко повернулося до ладу. Бажаючи зберегти мир із Церквою, він запрошує Раймонда-Роже до переговорів із легатом, але непримиренність останнього призводить до провалу переговорів{{,} }{ {sfn|Бордонове|1991|p=143}}. Відсутність води та перенаселення міста, жахливі санітарні умови спонукали віконта до переговорів про капітуляцію. З іншого боку, хрестоносці хотіли уникнути ще одного грабування: їм потрібна була здобич, щоб фінансувати свою участь, і вони повинні були призначити нового віконта замість Тренкавеля; і цей віконт повинен мати ресурси, щоб продовжувати боротьбу з катарами. 15 серпня укладається угода: Каркассон капітулює, життя його мешканців і лицарів гарантовано, яким доведеться залишити місто лише в одязі, і Тренкавель доставлений як заручник. Невдовзі він помер у в’язниці в місті Каркассон у віці 24 років · .
Завоювання Лангедоку (1209-1213)
У минулому вже було організовано кілька експедицій проти катарів. Але як тільки солдати пішли, єресь знову почалася з помстою. Щоб запобігти цьому повторенню й остаточно покласти край катаризму, папський легат бажає довірити віконтство Тренкавель хрестоносцям із завданням продовжувати боротьбу з єрессю.
Оскільки це дозволяє йому розширити свої володіння, Раймунд VI Тулузький пропонує, але його каяття надто недавно і здається підозрілим Арно Аморі, який відмовляється. Потім їх запропонували , , який, незважаючи на амбітність, відмовився, сказавши, що має достатньо землі і хоче повернутися назад . Так само герцог Бургундський, потім граф Сен-Поль відмовився від цієї честі. Таким чином, три найважливіші барони хрестового походу відмовилися, тому Арно Аморі очолив комісію, що складалася з двох єпископів і чотирьох баронів, яка зупинилася на . Останній спочатку відмовився, але наполягання його друга та Арно Аморі зрештою змусили його переглянути своє рішення. Він погоджується за умови, що всі присутні барони поклянуться прийти й допомогти йому, якщо він опиниться в небезпеці · .
Завоювання Разеса
Перші труднощі у нового віконта виникли з закінченням сорокових років, що сталося незабаром після капітуляції Каркассона. Саймон просить герцога Бургундського і графа Неверського залишитися ще трохи. Герцог Бургундський погоджується з дружби, тоді як граф Невер відмовляється і залишає Лангедок. Раймунд VI Тулузький також взяв кілька замків, але більше, щоб завершити свої володіння, і повернувся до свого графства. Разом із герцогом Бургундським Симон зайняв , а потім оселився в , позицію, яка вважалася досить центральною. Він прийняв делегацію з міста Кастр, поїхав туди і прийняв шану від його жителів. Потім він спробував взяти , але був змушений припинити облогу після відходу герцога Бургундського. Тоді він може розраховувати лише на тридцять лицарів і загін із п’ятисот солдатів. На прохання абата Сен-Антоніна з він взяв , який віддав своєму швагру , руйнує дім перфектів, заснований у Пам'є сестрою і захоплює Саверден. Потім він повертається до своїх держав і отримує шану від жителів Альбі. Потім він зайняв і отримав шану від кількох місцевих лордів · .
Вкладений церквою у свої нові володіння, Саймон повинен отримати це підтвердження від сюзерена віконтств, короля Педро II Арагонського. Він зустрічає його в Нарбонні, але через два тижні король так і не вирішив визнати його своїм васалом. Саме в цей час, 10.листопада.1209, і вороги Монфора поширили чутки про те, що його вбили. Потім країна повстала, його двоюрідний брат потрапив у засідку, влаштовану лордом , і кілька його замків були обложені · .
Жіро де Пеп'є, один із лордів, які щойно принесли присягу в Монфорі, взяв в облогу та інвестував замок . Захисники, двоє лицарів і п'ятдесят сержантів, здалися всупереч обіцянці врятувати свої життя. Коли Монфор наближається до замку, Жіро наказує стратити сержантів і тікає до Мінерв, забираючи двох лицарів, яких він звільняє після того, як виколов їм очі та відрізає вуха та носи. Інші замки захопили лангедокці, а їхні гарнізони вбили · . Сімон де Монфор може розраховувати лише на кілька міст, як-от Альбі, який залишився вірним хрестовому походу під керівництвом свого єпископа , який скористався цим, щоб збільшити автономію міста по відношенню до Тренкавеля . Він повинен підготуватися до повного завоювання країни. Він починає захоплювати Брама поблизу і демонструє жорстокість, рівну жорстокості Жіро де Пеп'є: лордів, які порушили свою клятву вірності, тягнуть за собою в черзі. «один кінь і повішений , а інших осліпили й розрізали носи · . Через п'ятнадцять днів він взяв замок Мірамонт, поблизу Каркассона. Розуміючи, що Монфора нелегко витіснити з Лангедоку, король Арагону зв’язався з графом Фуа, але два втручання Симона де Монфора зірвали переговори в Пам’є.
На початку січня 1211 року король Арагону Петро II організував конференцію з метою укладення мирних переговорів між Арно-Аморі, Симоном де Монфором, Раймондом Тулузським, який слабо воював з катарами, і Раймондом-Роже де Фуа, який проявляв відвертість. ворожість до хрестового походу. Граф де Фуа відмовляється їхати туди, але король демонструє добру волю, оголосивши, що він відправить солдат до Фуа, щоб заспокоїти графа. Симон, виявляючи впертість, через кілька днів домігся затвердження королем володіння його віконтствами. Конференція відновлюється в Монпельє, і легати вимагають, щоб Раймонд Тулузький демілітаризував свої держави. Раймонд відмовляється, його негайно відлучають від церкви, але він відкликає своїх васалів і збирає армію · . Саймон не може зреагувати миттєво, тому що він повинен спочатку заспокоїти і контролювати свої стани. Прибуття батальйону хрестоносців дозволило йому взяти в облогу . Лорд П’єр-Роже де Кабаре передає замки Саймону одночасно зі звільненням . Саме тоді лорд, який уже присягнув на вірність Сімону, , підбадьорений реакцією графа Тулузи, повстав і сховався в Лаваур. Симон прибуває до підніжжя цитаделі, де до нього приєднується загін із п’яти тисяч бійців під наказом , , який 'оперечує граф. Останній не зволікав з наступом зі своїм військом, але після розмови відмовився від очищення міста від обложених. Загін німецьких хрестоносців, що прямував до Лавора, був знищений у і Жіро де Пеп'є. , після півтора місяців та інтенсивні бомбардування, міна дає можливість відкрити пролом у валах. Штурм, розпочатий відразу після цього, дозволив Саймону взяти під контроль це місце. Еймері Монреальського та його лицарів вішають за зраду вірності. , сестра Еймері, була закидана камінням на дні колодязя і від трьохсот до чотирьохсот захоплених осіб були спалені заживо · .
Тоді Саймон завершив завоювання своїх віконтств і почав розглядати можливість нападу на графство Тулуза.
Війна проти Тулузи
Відлучення Раймонда Тулузького від церкви давало дозвіл кожному, хто бажає заволодіти його майном. Це надзвичайно суворе правило рідко застосовувалося протягом всієї історії, тому що Папа завжди сподівається на покаяння особи, підданої цьому покаранню. У даному випадку легати знали, що можуть розраховувати на досить рішучу людину, Симона де Монфора, і на постійне прибуття хрестоносців, щоб довести їх до кінця.
Сімон починає з захоплення , потім займає . 5 червня 1211 він домігся відмови від володінь свого батька. Потім він з’являється із загоном хрестоносців, очолюваних [[Тіебо I з Бара|Тіебо з Бара]], перед на 15 червня, розбиває військо, яке намагається перекрити дорогу до , і облягає місто. Він чинить опір, і Саймон, розуміючи, що він надто добре захищений, щоб взяти його штурмом, піднімає , щоб спустошити графство Фуа. Це для нього, щоб послабити її та взяти реванш за поразку в Монгей · . Він повертається в Каркассон і дізнається, що Раймунд Тулузький завершив підготовку і готується до наступу. Саймон переїжджає до Кастельнодарі, щоб перекрити йому шлях. Він просить про допомогу, але більшість міст Лангедоку, чекаючи, хто стане переможцем, зволікають. Бушар де Марлі прибуває з невеликим військом і конвоєм припасів. На нього напав граф де Фуа, але гонщики останнього швидко вважали за краще пограбувати конвой, аніж продовжувати бій, і вихід з Монфора розбив війська графа де Фуа.
Граф Тулузи знімає облогу, але Симон не може скористатися своїм успіхом, оскільки деякі місцевості тим часом повстали. Щоб допомогти йому, Папа звільнив єпископів, яких вважав занадто пов’язаними з катаризмом, таких як , , замінений Арно-Аморі, і Бернар Роже де Рокфор, [ [Список єпископів Каркассона|єпископ Каркассона]], замінений Гі де Во де Серне · . Масовий прихід хрестоносців дозволив йому вторгнутися на північ Альбігойю навесні 1212 року, а потім в Агенайс протягом літа. Він подбав про взяття , а потім відправився в Пам'є, щоб підтримати свого абата, на якого напав граф Фуа. Потім він зайняв , завершивши оточення Тулузи, тоді як один із його союзників зайняв Коммінж, таким чином нейтралізувавши .
Довівши графа Тулузи до безсилля, Монфор скористався періодом відносного миру, щоб викликати лордів своїх володінь до Пам’є та наказати їм скласти , хартію, яка описує військову організацію, цивільну та релігійних своїх держав. Тим часом домовився про союз з , увінчаним престижем, наданим йому перемогою над мусульманами в , і просить свою справу перед папою . Він скликав раду для розгляду справи графа Тулузи, де король Арагону в основному заступався за справу графів Тулузи, Фуа та Коммінга. Папа ухвалює рішення про закінчення війни проти єретиків (15 січня 1213 р.) · . Король Арагону офіційно бере трьох графів під свій захист і готує нову війну. Він перетнув Піренеї, об'єднав сили з трьома графами й обложив . Симон мчить на чолі армії, і Лангедокська Антанта зазнає нищівної поразки . У битві загинув Петро II Арагонський, його син потрапив у полон до хрестоносців, а тулузьке ополчення було вбито. Симон де Монфор, вигравши битву при Мюре, стане прелюдією до панування Франції над і завершить експансію Північ. Наслідки битви при Мюре були важливими, оскільки Фуа, Нарбонна, потрапили до рук Сімона де Монфора. Він також почав займати провансальські володіння графа Тулузи. Але Раймонд домовляється про альянс з Англією, а Саймону все ще доводиться витрачати час на заспокоєння своїх володінь · .
Скориставшись затишшям, Симон одружив свого другого сина з графинею . Цей шлюб зміцнює його вплив у регіоні та віддаляє Бігорра від прихильників графа Тулузи. Потім він втрутився в графство Фуа, але дізнався, що Раймунд VII приєднався до кількох міст Лангедоку та , з якими він воював протягом літа 1217 року. Під час цієї кампанії Монфор дізнався, що Раймунд VI повернувся до Тулузи 1217, що місто повстало та підняло стіни. Гай, вперше попереджений, починає облогу 22 вересня. Облога затягувалася й 25 червня 1218 р. Саймон отримав удар кинутим каменем у голову й помер · .
Гільем де Тудель , «Пісня Альбігойського хрестового походу», початок століття, BnF, , ms. Французька 25425, .
Аморі VI де Монфор, наступник свого батька на чолі армії хрестоносців. 25 липня він зняв облогу й відійшов до Каркассона. Незважаючи на те, що Аморі не бракувало сміливості, він не мав майстерності свого батька, і він не зміг перешкодити більшості баронів Лангедоку приєднатися до графів Тулузи та повернути володіння хрестоносців. Зіткнувшись із ситуацією повстання, папа Гонорій III знову почав проповідувати новий хрестовий похід на початку 1218 року. Король Філіпп Август вирішив послати свого сина Людовика втрутитися в Лангедок. Філіп діяв більше з метою нав’язати королівський арбітраж на півдні, ніж через релігійний запал чи щоб підтримати васала, який потрапив у скруту. Принц Луї пішов до Лангедока на чолі армії та приєднався до Аморі VI де Монфора, який (2 червня 1219 року . Місто захоплено, а його населення вбито. Потім хрестоносці рушили на Тулузу, куди вони дійшли 17 червня. Після півторамісячної невдалої облоги було припинено 1 серпня, і Принц Луї повертається на північ. Решту року Реймонд і Аморі мандрували країною, намагаючись завоювати прихильників. З липня 1220 до лютого 1221 Аморі безуспішно обложив Кастельнодарі. 2 серпня 1222 року Раймунд VII став наступником свого батька і спробував присягнути на вірність королю, який відповів, що визнає його, лише якщо церква розплатиться. Раймонд починає кроки в цьому напрямку, тоді як Роже-Бернар де Фуа продовжує боротьбу, відновлюючи Фанжо, Ліму, П'єсс (1222), потім Мірпуа (червень 1223).
Королівська інтервенція (1226-1229)
Мир повернувся до Лангедоку з перемогою Раймунда VII. Рада готується зібратися в Парижі для обговорення політичних і релігійних умов миру. Але король Філіп, хворий, помер листопада 14 липня.
Посланці папи, знаючи, що новий король більш готовий очолити хрестовий похід, ніж його батько, відмовилися від мирної ради та закликали його відновити боротьбу. Бланка Кастільська, дружина Людовика VIII також переконала свого чоловіка втрутитися. Аморі, у якого залишилися лише Каркассон, Мінерва та [[Пенн-д'Ажене], повернувся до Іль-де-Франс 14 січня 1224 р. Зруйнований і не більше не спроможний платити за армію, у лютому 1224 він відмовився від усіх своїх прав на Лангедок королю Франції. У лютому 1224 року король попросив папу про гарантії (архієпископи , і мають бути духовними лідерами хрестового походу і має повну владу відлучити від церкви та скасувати інтердикт; десятирічне перемир'я з Англією; фінансовий внесок, наданий Церквою хрестоносцям...), які показують більше дії короля Франції, ніж відданого . Тим часом 3 червня 1224, графи Тулузи та Фуа та віконт Тренкавель беруть участь у конференції єпископів, щоб очистити їхні територій єресі та повернути пограбоване майно духовенству за умови анулювання всіх актів про передачу Монфорів. 25 серпня Папа приймає умови потрійної присяги. Але король Людовик, не бажаючи відмовлятися від анексії півдня, відправив Гі де Монфора з посольством до Папи, щоб змусити його скасувати свої рішення. Рада зібралася в Бурже 29 листопада 1225, щоб розглянути питання катарів і графа Раймона VII, не задовольнивши всі вимог папи був знову відлучений 28 січня 1226 року.
Облога Авіньона і смерть Людовіка VIII
30 січня 1226 року король Людовик VIII взяв хрест проти катарів. Його армія, в якій з’являється граф [[Тома I Савойський|Тома Савойський]]{{sfn|Летанш|1907|p=26|loc= } }, прибуває до Ліона 28 травня. Він слідує за течією Рони і отримує подання від різних провансальських і лангедокських міст, які надсилають свою делегацію задовго до того, як армія наблизиться до міст. 6 червня армія постала перед Авіньйоном, але жителі, побоюючись жорстокого поводження з боку солдатів, відмовили їй у вході. 10 червня починає облогу. На 8 серпня була зроблена спроба загального штурму, але була відбита. Через брак їжі місто капітулювало 9 вересня. , Граф Шампані залишає господарство, завершивши свій карантин, на превелике незадоволення короля. Людовик VIII отримує покору графа Коммінга, позбавляючи Раймона VII свого єдиного союзника, і анексує графство Тренкавель. Попереджені про наближення королівської армії, буржуа Каркассона підняли повстання проти Тренкавеля, який закріпився в місті, і змусили його відступити до Ліму разом з Роже-Бернаром де Фуа. Звідти обидва союзники організували опір. Тепер король контролює країну та переселяє супутників Симона де Монфора в їхні колишні володіння. Він призначив , губернатором віконтств. Йому не вдалося взяти Тулузу, і він знову виїхав через Овернь. Прибувши до Монпансьє,29 жовтня 1226 року він захворів, ліг у ліжко й помер там 8 листопада.
Раймонд VII і його союзники скористалися наступною зимою, щоб відновити свої позиції. Гумберт має скорочену армію з п’ятисот лицарів, щоб протистояти йому, але він наділений королівською владою і не підпорядковується, як Симон і Аморі де Монфор, директивам Церкви. Єресь також знову завоювала землю, і архієпископ Нарбонни скликав провінційну раду, яка відновила відлучення графів Тулузи, Фуа та Тренкавеля. Влітку Гумберт де Боже отримав підкріплення й обложив Лабесед, який захищали і . Замок взято, а перфекти, які знайшли там притулок, спалені. Він захоплює інші замки, але Раймонд VII займає інші, так що баланс підтримується. Влітку 1228 Гумберт напав на місто Тулуза, але не зміг взяти місто, яке було надто добре захищене, і спустошував околиці протягом трьох місяців без втручання графа Раймона VII. У листопаді і , двоє найстрашніших фейдитів, зробили свою покору{{sfn|Бордонове|1991|p=371-377} }.
Папа Гонорій III помер 18 березня 1227, а його наступник Григорій IX, знає проблеми регентки Бланки Кастільської, які стикаються з непокірними великими лордами, і знає, що вона навряд чи могла б втрутитися в Лангедок. Він також перебуває у конфлікті з імператором , і вирішення альбігойського питання дозволить йому присвятити себе цій іншій боротьбі. Він посилає свого римського легата де Сент-Анжа до Парижа для укладання миру. Нарешті угода набула форми, у березні 1229 року в Мо було скликано конференцію, а було підписано 12 квітня 1229. Раймонд Тулузький здійснює покаяння перед Собором Паризької Богоматері, він підтверджується графом Тулузи, але Жанна, його єдина дочка вступає в шлюб з Альфонсом, братом короля. 16 червня, граф Тулузи погоджується підкоритися та підписує капітуляцію . Папа відправляє суди інквізиції в Лангедок для боротьби з катарами.
Кінець незалежності графства Тулуза (1233-1255)
Граф Тулузи лише слабко підтримує боротьбу з єрессю. Крім того, небагато лангедокців погоджуються викривати єретиків в обмін на винагороду. У 1233 році папа відзначив неефективність боротьби і зрозумів, що єпископи не можуть одночасно боротися з єрессю, здійснювати своє служіння і керувати своєю єпархією. 20 квітня 1233 року він створив Інквізицію, таким чином звільнивши це завдання від світське духовенство. Він довірив цю інституцію домініканцям, які незабаром навели жах на південні єпархії, не вагаючись спалювати катарів, заохочуючи доноси, навіть доходячи до того, що викопували мертвих, підозрюваних у єресі, щоб поставити їхні трупи на вогні
Влітку 1240 лангедокці, вичерпані силами, підняли повстання. З виникає армія. Його лідер Раймонд Тренкавель на чолі Разес, Каркассонне та , за підтримки корпусу арагонської піхоти, намагається повернути свої колишні володіння у короля Франції. Скориставшись ефектом несподіванки, він атакує Каркассон, але замість того, щоб безпосередньо атакувати місто, віконт вважає за краще заволодіти Разес. Таким чином, сенешаль Каркассона встигає зміцнити свою оборону. Облога міста Раймондом була невдалою, і він замкнувся в Монреалі. Потім графи Тулузи і Фуа з'явилися у французькому таборі і зуміли добитися почесної капітуляції для Тренкавеля, якому було дозволено приєднатися до Арагону. Граф Тулузи тримався осторонь конфлікту, але король дорікає йому за те, що він не відповів на звернення сенешаля Лангедоку, і він повинен зробити свою подачу 1241. Він говорить неправду, обложивши в липні , який він не бере. Щоб мати сина й таким чином запобігти поверненню Тулузи до Альфонса де Пуатьє, він відрікається своєї дружини та шукає іншу, але послідовна смерть кількох пап затримує анулювання його шлюбу.
В 1241 Альфонс де Франс отримав графство Пуатьє від свого брата Людовика IX. Дворянство Пуатьє, яке залишалося прив’язаним до Плантагенетів, і зокрема {{sovereign3|Гюго, уклало союзи з королем Англії, королем Арагону та графом Тулузи. одружується з Маргаритою де Лузіньян, донькою . Якби змова була добре скоординована, вона могла б вдатися, але необачність Гуга де Лузіньяна виявила його передчасно, і король встиг вжити необхідних заходів: Гуги повстали раніше, ніж очікувалося, на Різдво 1241 , що дозволило королю перемогти його до того, як спалахнуло повстання в Лангедоці. У Лангедоку відновлює свою діяльність інквізиція. Кілька лицарів, об’єднаних , вбили кількох інквізиторів у місті Авіньоне-Лораге, 28 травня 1242. Оголошення про цю різанину є сигналом до повстання в Лангедоку, і багато лордів і лицарів збирають армію . Останній за підтримки Тренкавеля, віконта Нарбонни Амальріка та графа Фуа захоплює у 1242 , потім , Альбі, перед в'їздом у Нарбонну. Французи міцно тримають Каркассон і Безьє. Але загального повстання, якого очікував , не відбулося: ні герцог Бретані, ні граф Провансу, ні король Арагону не відгукнулися на його заклик. розбиває дворянство Пуатевен і короля Англії в і йде в напрямку Лангедока. Граф Фуа першим покинув графа Тулузи на бік короля, спричинивши перехід інших союзників. Граф Тулузи змушений мати справу з королем Франції. У уклав акт підкорення , наслідуючи віконта Нарбонна.
Тоді опір катарів зосередився на кількох піренейських замках, зокрема Монсеґюр і . Рада Безьє в 1243 році вирішила покласти цьому край і наказала захопити Монсегюр. Гуг де Арсіс, сенешаль Каркассона, взяв замок 16 березня 1244 року після десятимісячної облоги. Повні біженці в замку відмовилися зректися своєї віри, і двісті з них були негайно спалені (лише трьом вдалося втекти з замку в ніч перед вогнищем). За словами Іва Досса, «багаття Монсеґюра» — це легенда: насправді катарів, заарештованих у Монсеґюрі, доставили до Брама, де їх допитала інквізиція, а потім спалили . З іншого боку, поміщає вогнище в Монсегюр на «prat das cramats». , володар Мірепуа, потім заволодів замком..
Близько 1295 року , знатний діяч з Ax, відправився в Ломбардію до катарів, потім повернувся і спробував відтворити катарську церкву в Лангедоку, але інквізиція припинила його рух у 1309 р. Інквізиція залишалася активною в цій частині королівства приблизно три чверті століття, поки катаризм не був повністю знищений.
Перший хрестовий альбігойський похід
Третій Латеранський собор 1179 року підтвердив це засудження і оголосив перший хрестовий похід проти «єретиків». Однак цей похід зібрав мало учасників, і його сил не вистачало для проголошеної мети, тож, розграбувавши деякі райони Лангедоку, хрестоносці у 1181 році припинили війну.
Другий альбігойський похід
Дипломатичні спроби Іннокентія ІІІ подолати альбігойство мали незначний успіх. Після вбивства його легата, П'єра де Кастельнау, в 1208 році Інокентій III оголосив другий хрестовий похід проти альбігойців. Він запропонував землі катарських єретиків будь-якому французькому шляхтичу, який хотів би взяти зброю. Таким чином у 1209—1229 стався другий альбігойський або катарський хрестовий похід, проведений північно-французькими феодалами з ініціативи папи Інокентія ІІІ. До середини 1209 р. близько 10 тисяч хрестоносців зібралися в Ліоні перед тим, як йти на південь. Велика кількість їх прийшла з Північної Франції, були й добровольці з Англії. Потім значні сили хрестоносців на чолі з бароном Симоном де Монфором вторглися в Лангедок. Хрестоносці рушили до Монпельє та земель [fr], націлюючись на катарські громади навколо Альбі та Каркасона. [fr], племінник Транкавеля, був прихильником катарського руху. Спочатку він пообіцяв захищати місто Бес'є, але, почувши про прихід армії хрестоносців, покинув це місто і попрямував до Каркассона, щоб підготувати його оборону.
Хрестоносці тим часом захопили маленьке село Сервіан, а потім вирушили в Бес'є, прибувши туди 21 липня 1209 року. Під командуванням папського легата Арнольда Амальріка, вони почали облягати місто, закликаючи католиків вийти звідти, вимагаючи від катарів здатися. Але ані католики, ані катари цього не зробили. Місто впало наступного дня. Все населення було вбито, а саме місто спалено. Як повідомлялося, Амальрік, коли його запитали, як відрізняти катарів від католиків, відповів: «Вбивайте всіх, Господь своїх впізнає». Чи це насправді було сказано піддають сумніву, але вбито було кожного чоловіка, жінку та дитину в місті.
Амальрік та ще один з легатів у листі до Папи стверджували, що хрестоносці «поклали на меча майже 20 тисяч людей». Вважається, що ця оцінка є занадто високою, але у своєму листі легат «не висловив жалю про різанину, навіть не висловив співчуття священикам собору, які були вбиті перед власним вівтарем». Новини про цю різню швидко поширилися, потім багато поселень здавалися без бою.
Після різанини в Бес'є, наступною головною метою хрестоносців був Каркассон, місто з багатьма відомими катарами. Каркассон був добре укріпленим, але вразливим і переповнений біженцями. Хрестоносці пройшли 45 миль між Бес'є і Каркассоном за 6 днів, прибули до міста 1 серпня 1209 року. Облога тривала недовго, до 7 серпня вони перекрили водопостачання міста. Раймунд Роже де Фуа прагнув переговорів, але був узятий під варту під час перемир'я, і Каркассон здався 15 серпня. Людей не вбили, але вони були змушені покинути місто без речей та одежі. Після падіння Каркассона, інші міста катарів здалися без бою. Альбі, Кастельнодар, Кастр, Фаньйо, Ліму, Ломбери та Монреаль швидко пали восени. Наступна битва відбулася навколо Лостура, що в 12 км від Каркасона, і сусіднього замку Кабаре. Спочатку у грудні 1209 року військовий лідер альбігойців [fr] відбив напад. Бойові дії в значній мірі зупинилися протягом зими, але коли прибули свіжі хрестоносці, у березні 1210 був захоплений після короткої облоги Брам в 20 км від Каркасона. У червні хрестоносці підійшли до укріпленого міста Мінерв.
Місто не мало особливого стратегічного значення. Рішення Симона де Монфора напасти на нього, ймовірно, було прийняте через те. що у місті було багато катарів. Не вдалося взяти місто швидким штурмом через особливості його розташування. Де Монфор розпочав важке бомбардування стін міста, і наприкінці червня головна водяна свердловина була зруйнована, а 22 липня місто здалося через брак питної води. Катарам дозволили повернутися до католицизму. Тих, хто відмовився це зробити, спалили. Деякі добровільно пішли у вогонь, не чекаючи своїх катів.
У серпні хрестоносці обклали фортецю Термез. Катари добре захищалися, хоча й страждали від браку води. Було укладене тимчасове перемир'я. Проте катари отримали воду завдяки сильному дощу. Вони спробували розірвати облогу, зробити це повністю не змогли, але зрештою 22 листопада залишили місто і втекли. Хрестоносці продовжили бойові дії в березні наступного, а П'єр-Роджер де Кабаре незабаром погодився здатися. У травні був захоплений замок Аймері де Монреаль; його хазяїн і старші лицарі були повішені, а кілька сотень катарів було спалено. Ле-Кассе легко захопили на початку червня.
Пізніше де Монфор пішов у напрямку до Монферрана, де Раймунд VI поставив на чолі гарнізону свого брата, Болдуїна. Після нетривалої облоги Болдуін підписав угоду про здачу форту в обмін на присягу не боротися знову проти хрестоносців. Потім він на короткий час повернувся до Раймунда, але швидко перейшов до хрестоносців і залишився вірним їм після цього. Після взяття Монферрана хрестоносці відправилися в Тулузу. Місто було обложене, але для військ Монфора існувала проблема відставання поставок і відсутність резервів, через що він відійшов від Тулузи. Раймунд тим часом зібрав сили для нападу на Монфора в Кастельнодуарі у вересні. Де Монфор вийшов з-під облоги, але Кастельнодуар капітулював у грудні, після цього загони альбігойців звільнили більше тридцяти гарнізонів і містечок.
Між тим становище альбігойських військ було важким. Щоб відбити натиск хрестоносців, вони звернулися до арагонського короля Педро II по допомогу. Улюбленець католицької церкви Педро II був коронований Іннокентієм III у 1204 році. Він вдало воював з маврами в Іспанії. Його сестра Елеонора вийшла заміж за Раймунда VI. Тому Педро II вступився за Раймунда VI, і його перемоги на півдні Іспанії проти маврів, а також доводи делегації, відправленої до Риму, спонукали Іннокентія III припинити хрестовий похід. 15 січня 1213 він написав листа своєму легату Амальріку та де Монфору з вимогою припинення бойових дій і наказав повернути землі, які захопили хрестоносці. Водночас Іннокентій III був стурбований тим, що де Монфор став надто потужним. Тим часом Педро II вирішив особисто прийти зі своїми військами на допомогу Тулузі. Ці дії викликали занепокоєння Іннокентія III, який засудив арагонського короля і наказав відновити хрестовий похід. 21 травня він надіслав Педро II листа, в якому суворо засудив його за те, що він нібито надавав неправдиву інформацію та попереджав, що король не робив спротиву хрестоносцям.
Вирішальну перемогу хрестоносці отримали в битві при Мюре в 1213 році. Коаліційні сили Педро II 12 вересня виступили проти військ де Монфора. Сили хрестоносців було значно більшими. Педро II та де Монфор обидва організували свої війська у три лінії. Першу з ліній хрестоносців було прорвано, але де Монфору вдалося перебити коаліційну кавалерію. Педро II був убитий. Сили коаліції, почувши про його смерть, розсіялись у сум'ятті. Це дозволило військам де Монфора зайняти північну частину Тулузи. Це був серйозний удар проти опору альбігойців, і в 1214 році ситуація погіршилася. Коли хрестоносці продовжили натиск, Раймунд VI і його син втекли до Англії. Його землі Іннокентій III передав французькому королю Філіппу II Августу заохотивши його таким чином до участі у конфлікті з альбігойцями. У листопаді 1214 де Монфор захопив Перігорд, замки Домм і Монфор, окупував Кастельнод і знищив укріплення Бейнака. У 1215 році Кастельнод був відновлений де Монфором, а хрестоносці увійшли до Тулузи. Місто виплатило відшкодування у розмірі 30000 марок. Тулуза була подарована де Монфору Четвертою Латеранською радою в 1215 році, його самого офіційно проголошено графом Тулузьким і йому надано багато захоплених земель альбігойців. Війна була дуже жорстокою і супроводжувалася масовою різаниною мирного населення. Південь Франції було спустошено, а місцеву знать у більшості винищено. Її місце зайняли хрестоносці — вихідці з північної Франції.
Але з 1216 по 1224 рік серія повстань призвела до втрати шляхтичами багатьох земель. Раймунд VI разом з сином Раймундом VII повернулися в регіон у квітні 1216 року і незабаром підняли значні сили альбігойців з незадоволених міст. Бокер був обложений у травні. Через три місяці його мешканці відчули проблеми з постачанням і домовилися з Раймундом про здачу замку в обмін на те, що їм буде дозволено безперешкодно покинути місто зі зброєю. Спроби де Монфора звільнити місто були відбиті. Іннокентій III помер раптово в липні 1216 року і керування походом перейшло до більш обережного Філіпа II Августа, який не бажав активно продовжувати хрестовий похід, тим більше, що тоді він був у стані війни проти короля Джона Англійського.
Тим часом 12 вересня 1217 року Раймунд оволодів Тулузою без бою, тоді як де Монфор був зайнятий у регіоні Фуа. Де Монфор поспішив назад, але його сили виявилися недостатніми, щоб захопити Тулузу. У відповідь на заклик папи Гонорія III відновити хрестовий похід, де Монфор поновив облогу навесні 1218 року. 25 червня цього року, намагаючись відбити вилазку захисників міста, де Монфор був убитий каменем, випущеним з метальних машин. Тулуза втрималась, а хрестоносці були змушені відійти. Легенди свідчать про те, що з метальних пристроїв стріляли жінки та дівчата Тулузи.
Королівська інтервенція
Французький король Філіп II Август відмовився командувати особисто, але погодився призначити свого сина Людовика втрутитися у війну в 1224 році для захоплення графства Тулузького. Його військо пройшло на південь, починаючи з травня, пройшовши через Пуату. У червні армія під головуванням сина Симона де Монфора, Аморі VI де Монфор, до якої приєднався принц Людовик, обложив Марманд. Місто було захоплено у червні 1219. Його мешканці, за винятком тільки командира та його лицарів, були вбиті. Після захоплення Марманда Людовик спробував зайняти Тулузу. Але після шеститижневої облоги армія зняла її та пішла додому. Гонорій III назвав це «жалюгідною невдачею». Без військ Людовика, Аморі не зміг втримати землі, яку він захопив, а альбігойці повернули більшу частину своєї землі. Кастельнод був захоплений військами під Раймунда VII. Аморі знову обложив місто з липня 1220 по березень 1221, але воно витримало восьмимісячну облогу. У 1221 році дії альбігойців були успішними: Аймері де Монреаль і Фаньйо були звільнені, через що багато католиків були змушені тікати. До 1222 р. Раймунд VII повернув усі втрачені землі. Того ж року його батько Раймунд VI помер, і Раймонд VII став на чолі альбігойського руху і військ. 14 липня 1223 року французький король Філіп II Август також помер і принц Людовик став новим королем Людовиком VIII. У 1224 році Аморі де Монфор покинув Каркассон і віддав залишки землі, що у нього залишилися, Людовику VIII.
У листопаді 1225 року Бургський Собор був скликаний для того, щоб справитися з єрессю катарів. На Соборі Раймунда VII, як і його батька, відлучено від церкви. Собор зібрав тисячу церковників, щоб легітимізувати податок, так звану «альбігойську десятину», для підтримки хрестового походу.
Людовик VIII очолив новий хрестовий похід. Його армія зібралася в Бурже в травні 1226 року. Хоча точна кількість військ невідома, це, безумовно, була найбільша військова сила, яку коли-небудь надсилали проти альбігойців. Похід почався в червні 1226 року, хрестоносці ще раз захопили міста Безезер, Каркассон, Бокер та Марсель, цього разу без опору. Проте мешканці Авіньйона, який був номінально під владою німецького імператора, чинили опір, відмовляючись відкривати ворота королівським військам. Не бажаючи штурмувати добре укріплені мури міста, Людовик VIII зчинив осаду. Штурм в серпні був відбитий. Нарешті, на початку вересня, місто здався, погодившись заплатити 6 тисяч марок і знищити стіни. Місто було окуповане 9 вересня. Жодного вбивства чи розграбування не відбулося. Людовік VIII помер у листопаді, і його заступив Людовик IX, який був ще дитям. Королева-регент Бланш з Кастилії дозволила продовжувати хрестовий похід під головуванням Умберто V де Бойє. Лабідед капітулював у 1227 році, Варель — у 1228 році. Тоді хрестоносці знову обложили Тулузу. При цьому вони систематично нищили навколишні об'єкти та ландшафт, спалюючи поля, виноградники та ферми, забивали худобу. Врешті-решт, місто було знову взяте, тому що в Раймунда VII не було вже достатньо військ.
Врешті-решт, королева Бланш запропонувала Раймунду VII підписати договір про визнання його правителем Тулузи в обмін на те, що він почне боротьбу проти катарів, поверне всю католицьку церковну власність, знищить його замки та оборонні споруди Тулузи. Крім того, Раймунд мав був одружитися з Іоанною, дочкою брата Людовика VIII, Альфонса, а їхні можливі діти як спадкоємці отримують Тулузу по смерті Раймунда, і їхня спадщина повернеться до королівських земель. Раймунд погодився і підписав Паризький договір 12 квітня 1229.
З 1243 по 12 березня 1244 року фортеця катарів [en] була обложена військами сенешаля Каркассона і П'єра Аміеля, нарбоннського архієпископа і ними захоплена. 16 березня 1244 року відбулася велика бійня, в якій понад 200 катарських просвітлених спалено у величезному багатті біля підніжжя замку («поле спалених»).
Подальше переслідування катарів
Свята Інквізиція була створена папою Григорієм IX в 1234 році для знищення еретичних рухів, включаючи першочергово катарів. Діючи на півдні в Тулузі, Альбі, Каркасоні та інших містах протягом всього XIII століття і значної частини XIV, вона зуміла зруйнувати катарський рух. Покарання за слідування катарським принципам сильно варіювали. Найчастіше вони були змушені носити жовті хрести на своєму одязі, як знак покаяння. Інші мали зробити обов'язкові паломництва, які часто включали участь у бойових діях проти мусульман. Відвідування голими місцевої церкви щомісяця також було звичайним покаранням, у тому числі і для прочан, які повернулися з паломництва. Катари, які відтягували покаяння, позбавлялися волі та майна. Інші, які взагалі відмовлялися каятися, були спалені. Католицька церква знайшла ще один інструмент для боротьби з єресями створивши Орден Домініканців. Домініканці мандрували до міст та сіл, проповідуючи на користь вчення Церкви та проти єресі. У деяких випадках вони брали участь у судовому переслідуванні катарів. Інквізитори іноді використовували катування як спосіб виявити катарів, але все-таки вдалося зловити лише відносно невелику їхню кількість. Інквізитори отримували фінансування від французької монархії аж до 1290-х років, коли французький король Філіп IV, який конфліктував з папою Боніфацієм VIII, суворо обмежив його. Проте, після відвідування південної Франції в 1303 році, він стурбувався антимонархічними настроями людей регіону, особливо в Каркасоні, і вирішив зняти обмеження, що були покладені на інквізицію.
Папа Климент V запровадив нові правила, спрямовані на захист прав обвинуваченого. Домініканський священик Бернард Гуї, який був інквізитором Тулузи з 1308 по 1323 рік, написав керівництво, де обговорювалися звичаї некатолицьких сект і методи, які слід використовувати інквізиторам у боротьбі з єресями. Велика частина цього посібника описує відомі звичаї катарів. Гуї також описав методи, які слід використовувати для допиту обвинувачених катарів. Почався останній період боротьби проти катарського руху. До 1350 року всі відомі залишки цього руху були знищені. Альбігойські хрестові походи збільшили владу французької монархії та зробили папство більш залежним від неї. Це, урешті-решт, призвело до авіньйонського полону пап упродовж 1309—1377 років.
Див. також
Примітки
- Chalk, Frank Robert; Jonassohn, Kurt (1990). The History and Sociology of Genocide: Analyses and Case Studies. New Haven, Connecticut: Yale University Press. (англ.)
- Jonassohn, Kurt; Björnson, Karin Solveig (1998). Genocide and Gross Human Rights Violations: In Comparative Perspective. Piscataway, New Jersey: Transaction Publishers. . (англ.)
- Tatz, Colin Martin; Higgins, Winton (2016). The Magnitude of Genocide. ABC-CLIO. (англ.)
- Lemkin, Raphael (2012). Jacobs, Steven Leonard, ed. Lemkin on Genocide. Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield. . (англ.)
- Жан-Луї Біже (March 2008). Катаризм і катари в Лангедоці. Clio (pdf).
{{}}
:|format=
вимагає|url=
(); Проігноровано невідомий параметр|langue=
(можливо,|language=
?) (); Проігноровано невідомий параметр|доступ url=
(); Проігноровано невідомий параметр|читати онлайн=
()< /ref>. Всупереч доктрині , катари вважають, що існують два вищі принципи, добро (Бог) і зло (Сатана). Створення світу, недосконале, є злом, і катари повинні втекти зі своєї плотської в'язниці, щоб повернутися до Бога. Для цього вони виступають за життя в бідності та самозречення для досягнення духовної досконалості. Для катара, оскільки Бог відсутній у цьому світі, Добро змішується з духовним, а матеріальний світ розглядається як зло. Катар не тільки не повинен брати участь у цьому матеріальному світі, народжуючи дітей, що означало б ув’язнення душі в тілі, створеному злим принципом, але тіло та сексуальне задоволення також погані: сексуальність є нечистотою<ref>.</ посилання >. Деякі катари призначені для релігійного стану і після висвячення ведуть і їх називають досконалими (або досконалими). Катари також відкидають усі і визнають лише одне таїнство, , яке приносить спасіння тому, хто його приймає, але зобов’язує його дотримуватися цього життя в аскетизмі. Ця ситуація викликає занепокоєння Церкви. Ще 1119 Папа Калікст II засудив цю єресь. Щоб стримати поширення «катарської єресі», Вільгельм, , скликав раду в травні 1165 у тоді важливому місті в Альбігойці (прибл. ). З цієї ради архієпископів, єпископів і абатів (Нарбонна, Нім, Тулуза, Агд, Кастр , Gaillac…) було винесено таке рішення:{{}}
: Порожнє посилання на джерело (). У 1177 граф Раймунд V Тулузький звернувся за допомогою до для боротьби з єрессю, яка продовжувала набувати поширення. Експедиція на чолі з графом і абатом облягає , відомий як центр єресі. Коли місто здається, двоє сановників катарів потрапляють у полон і зрікаються своєї віри. Потім Анрі де Марсіак повернувся до свого абатства, але після його від’їзду єресь помстилася . Коли змінив свого батька в 1194, єресь була настільки міцною, що він нічого не міг проти них вдіяти, не спровокувавши повстання у своїх графствах<ref group= alpha>Це буде його вічна проблема, як і його сина. Як християнський лорд, підписавши Паризький договір, він мав підкорятися Церкві та боротися з катарською єрессю. Але як володар графства Тулуза, він мав підтримувати мир між своїми підданими, значна частина яких були катарами або прихильниками. - Бордонове, 1991, с. 89-100.
- Paladilhe, 1988, с. 82-83.
- Бордонове, 1991, с. 84-86.
- Léglu, Rist та Taylor, 2014, с. 9.
- Тейлор, 2011, с. 91.
- Paladilhe, 1988, с. 86.
- Paladilhe, 1988, с. 84-85.
- Bordonove, 1991, с. 115-120.
- Бордонове, 1991, с. 121.
- Paladilhe, 1988, с. 89-90.
- Бордонове, 1991, с. 128.
- Paladilhe, 1988, с. 92-96.
- Бордонове, 1991, с. 129-136.
- Paladilhe, 1988, с. 96-100.
- Бордонове, 1991, с. 140-142.
- Paladilhe, 1988, с. 101-102.
- Paladilhe, 1988, с. 102-103.
- Бордонове, 1991, с. 144- 148.
- Paladilhe, 1988, с. 103-105.
- Бордонове, 1991, с. 149-155.
- Paladilhe, 1988, с. 106-110.
- Paladilhe, 1988, с. 110-112.
- Бордонове, 1991, с. 156-161.
- Paladilhe, 1988, с. 113 - 115.
- Бордонове, 1991, с. 162-166.
- Paladilhe, 1988, с. 115-116.
- Bordonove, 1991, с. 167-170.
- Paladilhe, 1988, с. 117-118.
- Бордонове, 1991, с. 181-182.
- Бордонове, 1991, с. 182-184.
- Paladilhe, 1988, с. 120-125.
- Бордонове, 1991, с. 185-192.
- Paladilhe, 1988, с. 125-133.
- Paladilhe, 1988, с. 118-119} } · . На початку червня 1210 року нарбонці прийшли до Симона де Монфора і запропонували йому свою допомогу проти міста Мінерв. Саймон скористався нагодою, щоб , де багато досконалих і катарів знайшли притулок. Він почав з того, що мав величезний , «Мальвуазин», який знищив критий шлях, що дозволило обложеним отримати запаси води. Місто капітулювало , лорд отримав життя мешканців, солдатів і катарів, які погодилися зректися своєї віри. Сто сорок досконалих відмовилися це зробити, були засуджені на вогнище та спалені · . Вражений ефективністю облоги Мінерви, Монреаль здається без бою. Підбадьорений цими успіхами, Саймон напав на , який він взяв після протягом чотирьох місяців{ { ,.
- Бордонове, 1991, с. 193-198.
- Paladilhe, 1988, с. 133-137.
- Бордонове, 1991, с. 201- 206.
- Paladilhe, 1988, с. 141-147.
- Bordonove, 1991, с. 207-210.
- Paladilhe, 1988, с. 148-162.
- Бордонове, 1991, с. 217 -223.
- Paladilhe, 1988, с. 162-180.
- Бордонове, 1991, с. 224-235.
- Paladilhe, 1988, с. 184-195.
- Paladilhe, 1988, с. 195-205.
- Бордонове, 1991, с. 236 - 251.
- Paladilhe, 1988, с. 205-233.
- Paladilhe, 1988, с. 246-257.
- Бордонове, 1991, с. 281-305.
- Paladilhe, 1988, с. 257-273.
- Bordonove та ін., 1991, с. 306-317.
- Paladilhe, 1988, с. 273 - 297.
- Бордонове, 1991, с. 317-329.
- Бордонове, 1991, с. 330-335.
- Бордонове, 1991, с. 336-354.
- Бордонове, 1991, с. 364-368.
- Бордонове, 1991, с. 368-370.
- Бордонове, 1991, с. 378-385.
- Бордонове, 1991, с. 402-408.
- Бордонове, 1991, с. 408-410.
- Bordonove, 1991, с. 411-414.
- Бордонове, 1991, с. 414-415.
- Dossat, 1971, с. 361-369.
- Roquebert та Soula, 1991, с. 137-163, уточнюється.
- Бордонове, 1991, с. 416-429.
- Бордонове, 1991, с. 430-434.
<ref>
з назвою "FOOTNOTEБордонове199144-6", визначений у <references>
, не використовується в попередньому тексті.Джерела
- William of Tudela; Anonymous [1213]. The Song of the Cathar Wars: A History of the Albigensian Crusade. (2004), Burlington, VT: Ashgate Publishing Company. (англ.)
- Strayer, Joseph R. (1971). The Albigensian Crusades. New York, NY: The Dial Press. . (англ.)
- Costen, Michael D. (1997). The Cathars and the Albigensian Crusade. Manchester and New York: Manchester University Press. . (англ.)
- Graham-Leigh, Elaine (2005). The Southern French Nobility and the Albigensian Crusade. Suffolk, UK: Boydell & Brewer. . (англ.)
- Georges Bordonove, La Tragédie cathare, Paris, Pygmalion — Gérard Watelet, coll. " Les Grandes Heures de l'Histoire de France ", 1991, 462 p. . (фр.)
Література
- Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
- О. В. Гісем, О. О. Мартинюк. Наочний довідник. Всесвітня історія. 6-7 класи. — Київ — Харків. — «ВЕСТА», 2006.
- Средневековый мир в терминах, именах и названиях: словарь-справочник / Е. Д. Смирнова; Л. П. Сушкевич; В. А. Федосик. — Минск : Беларусь, 1999. — 383 с. — . (рос.)
Помилка цитування: Теги <ref>
існують для групи під назвою «alpha», але не знайдено відповідного тегу <references group="alpha"/>
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Albigo jski vi jni vijni pivnichnofrancuzkih licariv a piznishe i francuzkogo korolya proti albigojciv Langedoku naprikinci XII na pochatku XIII stolit Prizveli do vikorinennya albigojskoyi yeresi ta ostatochnogo pidkorennya regionu francuzkij koroni Bagato istorikiv vvazhayut sho vbivstvo albigojciv slid rozglyadati yak genocid po vidnoshennyu do nih Z cim buv zgoden zokrema Rafal Lemkin fundator doslidzhennya cogo ponyattya yakij vviv cej termin Albigojski vijni chastina Hrestovih pohodiv Mapa Langedoku pid chas Albigojskih vijn Mapa Langedoku pid chas Albigojskih vijn Data lipen 1209 12 kvitnya 1229 Misce Langedok Franciya Rezultat znishennya albigojskogo katarskogo religijnogo ruhu vid 200 tisyach do mozhlivo 1 mln prihilnikiv albigojskogo ruhu bulo vbito peremoga hrestonosciv pidpisannya fr formuvannya inkviziciyi yak zasobu borotbi proti yeresi stvorennya ordenu dominikanciv Storoni Rimo katolicka cerkva Korolivstvo Franciya Hrestonosci Grafstvo Tuluzi Aragonske korolivstvo fr Grafstvo Fua fr fr Albigojci Komanduvachi Innokentij III Gonorij III Grigorij IX fr Filipp II Avgust Lyudovik VIII Lev Blanka Kastilska Simon de Monfor Amori VI de Monfor Rajmund VI Rajmund VII Pedro II fr fr fr PeredumoviRimska katolicka cerkva zavzhdi konfliktuvala z riznogo rodu religijnimi ruhami U XII stolitti ci grupi ob yednalisya v neveliki gromadi navkolo neloyalnih po vidnoshennyu do rimskogo papi propovidnikiv abo v malenki sekti Katari vinikli v rezultati ruhu reform u hramah bogomilciv Dalmaciyi ta Bolgariyi yaki zaklikali do povernennya do hristiyanskoyi doskonalosti bidnosti ta propoviduvannya u poyednanni z golodnim sposobom zhittya Yihnye bogoslov ya bulo v osnovnomu dualistichnim Deyaki yihni praktiki osoblivo yih vira u zlovisnij fizichnij svit superechili vchennyam pro Hrista ta tayinstvam iniciyuvali zvinuvachennya v gnosticizmi i prinesli yim peresliduvannya katolickoyu cerkvoyu Katari vvazhali takozh sho zemne zhittya ye tvorinnyam satani Voni stali vidomi yak albigojci tomu sho v misti Albi ta jogo okolicyah Langedok u XII XIII stolittyah skupchilosya bagato katariv Voni yavlyali soboyu dosit zgurtovanij religijnij ruh takogo rodu yakij cerkva zasudzhuvala vzhe dev yatsot rokiv she z chasiv arianstva U period z 1022 po 1163 rik albigojciv zasudili visim miscevih cerkovnih rad ostannye z cih zasudzhen vidbulosya v Turi i nagoloshuvalo sho vsih albigojciv slid zabrati u v yaznicyu a yihnye majno bude konfiskovano Hid hrestovogo pohoduBorotba z katarizmom Divo Fanjeaux avtor Katarizm z yavivsya v Langedoci protyagom i tam bulo stvoreno shist katarskih yepiskopstv Sho she vazhlivishe chastina pravlyachogo klasu bula navernena do katarizmu Na pochatku svogo pontifikatu Papa Inokentij III buv sturbovanij zrostannyam vplivu cerkvi katariv u Langedoku Vin poslav bagatoh svyashenikiv u tomu chisli Dominika de Gusman i Gi de Vo de Serne propoviduvati povernennya do katolicizmu Navernennya traplyayutsya ridko i Dominik de Gusman maye ideyu stvoriti orden propovidnikiv yakij bude stvoreno za modellyu mandrivnogo propoviduvannya Isusa shob krashe ohopiti misceve naselennya U toj zhe chas papa deleguvav dvoryanstvu Langedoku ta vishomu duhovenstvu shob sponukati yih vzhiti zahodiv proti katariv ale bez osoblivogo uspihu Duzhe shvidko P yer de Kastelno zrozumiv sho graf Rajmund VI ne bude diyati i pislya kilkoh besid vidluchiv jogo vid cerkvi na pochatku 1208 roku Nezabarom pislya cogo P yera de Kastelno bulo vbito Hrestovij pohid baroniv 1209 Todi Papa Innokentij III virishuye organizuvati ekspediciyu proti katariv i nadaye uchasnikam bojovih dij ti sami indulgenciyi ta prihilnosti yak i tim hto voyuvav u Svyatij Zemli hocha voni duzhe vidriznyayutsya za duhom vid poperednih hrestovih pohodiv Cya ekspediciya otrimala nazvu Albigejskij hrestovij pohid abo Hrestovij pohid albigojciv proti albigojciv Z cim hrestovim pohodom mi ye svidkami evolyuciyi ponyattya hrestovogo pohodu de mova jde pro borotbu z vorogami papstva abo Arno Amalrik i mandruyut Korolivstvom Franciya shob zaohotiti baroniv vzyati uchast u hrestovomu pohodi Druga prichina maye praktichnij harakter vin dosi voyuye z Dzhonom Bezzemelnim korolem Angliyi a takozh iz i ne hoche vidkrivati inshij front Vin pochav iz zaboroni baronam svogo korolivstva brati uchast u comu hrestovomu pohodi persh nizh peredumav i dav cej dozvil ogoloshuye pro svoyi zaruchini a potim a takozh Bagato menshih baroniv takozh priyednalisya do novogo hrestovogo pohodu Oskilki graf Never vidmovivsya vid togo shob jogo supernik iz Burgundiyi ocholyuvav hrestovij pohid Papa priznachiv legata liderom hrestovogo pohodu Takozh zbirayetsya armiya shob vikoriniti yeres u ta Armiyu hrestonosciv pro yaku jdetsya ocholyuye graf u kompaniyi Hrestonosci ref Mi mozhemo obgruntovano ociniti yihnyu kilkist u p yatdesyat tisyach zustrilisya bilya Liona i popryamuvali na pivden pid kerivnictvo legata Todi tri veliki feodali panuvali nad Langedokom korol Petro II Aragonskij takozh graf Barseloni de Gevaudan de Russijona lord Monpelye ta syuzeren kilkoh inshih lordiv Rajmond VI graf Tuluzi ta vikont Bezye z Karkasson i Albi Shob vidvernuti zagrozu z boku svoyih derzhav i ne domovivshis iz Trenkavelem pro spilnu oboronu Rajmund VI Tuluzkij vnis date 18 chervnya 1209 v i priyednavsya do hrestovogo pohodu z Tuluzi priyednavsya do hrestonosciv tomu ne mozhe buti atakovanij Petro II Aragonskij ye mogutnim korolem a katarizm u jogo derzhavah lishe slabko utverdivsya tomu hrestonosci virishili ne napadati na nogo Potim Arno Amori ogoloshuye sho forteci Rajmona Rozhe Trenkavel vikonta Albi Bezye ta Karkasson mista yaki ye domom dlya bagatoh katariv budut atakovani Koli hrestovij pohid dosyag Monpelye Rajmond Rozhe Trenkavel z yavivsya j zaprosiv interv yu z legatom Arno Amori Vin protestuye proti svoyeyi prihilnosti do rimskoyi viri ta namagayetsya vesti peregovori ale legat vimagaye povnoyi pidkori na sho molodij vikont vidmovlyayetsya Naprikinci interv yu Trenkavel pereviv Bez ye v stan oboroni ta zibrav tam zbroyu ta proviziyu Dijsno hrestonosci povinni lishe sorok dniv sluzhiti hrestovomu pohodu i vin mozhe spodivatisya sho v kinci cogo karantinu armiya hrestonosciv skorochuyetsya Bez ye zahishavsya vin vidpravivsya v Karkasson shob zibrati armiyu dopomogi Ukriplennya Bezye dosit micni ta potuzhni shob spodivatisya sho misto bude chiniti opir trivalij chas Ale neoberezhnist kilkoh biterrua zmusila hrestonosciv znenacka uvijti do mista 22 lipnya 1209 ta vbiti kilka soten meshkanciv katariv chi katolikiv Obloga Karkassonu Meshkanci Karkasson vignani v 1209 26 lipnya hrestonosci zalishili Bezye v ruyinah i popryamuvali do Karkassonu Pislya zahoplennya Bezye Trenkavelyu ne zalishalosya nichogo inshogo yak vidstupiti v misto chekayuchi poki zakinchitsya shtorm Zazvichaj u misti prozhivaye tri chotiri tisyachi meshkanciv ale bilsha kilkist selyan znajshla tam pritulok ryatuyuchis vid hrestovogo pohodu Hrestonosci pribuli do stin mista 1 serpnya 3 serpnya pershij shturm dozvoliv hrestonoscyam zahopiti pivnichni okolici ta vzyati pid kontrol punkti vodopostachannya yaki postachali misto Nastupnogo dnya shturm Kastellare bulo vidbito i hrestonosci vzyali misto v oblogu Trenkavel navit zdijsniv vilazku vbivshi soldativ u peredmisti ta pidpalivshi yih shob voni ne mogli buti vikoristani napadnikom Same todi korol Petro II Aragonskij vidpravivsya v Karkasson Dijsno vin ye volodarem kilkoh volodin Langedoku deyaki z yakih nalezhat Trenkavelyu i pragne poshiriti svij vpliv u regioni Poyava takoyi armiyi yak armiya hrestovogo pohodu mozhe lishe turbuvati jogo ambiciyi i vin proponuye sebe poserednikom shob use shvidko povernulosya do ladu Bazhayuchi zberegti mir iz Cerkvoyu vin zaproshuye Rajmonda Rozhe do peregovoriv iz legatom ale neprimirennist ostannogo prizvodit do provalu peregovoriv sfn Bordonove 1991 p 143 Vidsutnist vodi ta perenaselennya mista zhahlivi sanitarni umovi sponukali vikonta do peregovoriv pro kapitulyaciyu Z inshogo boku hrestonosci hotili uniknuti she odnogo grabuvannya yim potribna bula zdobich shob finansuvati svoyu uchast i voni povinni buli priznachiti novogo vikonta zamist Trenkavelya i cej vikont povinen mati resursi shob prodovzhuvati borotbu z katarami 15 serpnya ukladayetsya ugoda Karkasson kapitulyuye zhittya jogo meshkanciv i licariv garantovano yakim dovedetsya zalishiti misto lishe v odyazi i Trenkavel dostavlenij yak zaruchnik Nevdovzi vin pomer u v yaznici v misti Karkasson u vici 24 rokiv Zavoyuvannya Langedoku 1209 1213 U minulomu vzhe bulo organizovano kilka ekspedicij proti katariv Ale yak tilki soldati pishli yeres znovu pochalasya z pomstoyu Shob zapobigti comu povtorennyu j ostatochno poklasti kraj katarizmu papskij legat bazhaye doviriti vikontstvo Trenkavel hrestonoscyam iz zavdannyam prodovzhuvati borotbu z yeressyu Oskilki ce dozvolyaye jomu rozshiriti svoyi volodinnya Rajmund VI Tuluzkij proponuye ale jogo kayattya nadto nedavno i zdayetsya pidozrilim Arno Amori yakij vidmovlyayetsya Potim yih zaproponuvali yakij nezvazhayuchi na ambitnist vidmovivsya skazavshi sho maye dostatno zemli i hoche povernutisya nazad Tak samo gercog Burgundskij potim graf Sen Pol vidmovivsya vid ciyeyi chesti Takim chinom tri najvazhlivishi baroni hrestovogo pohodu vidmovilisya tomu Arno Amori ocholiv komisiyu sho skladalasya z dvoh yepiskopiv i chotiroh baroniv yaka zupinilasya na Ostannij spochatku vidmovivsya ale napolyagannya jogo druga ta Arno Amori zreshtoyu zmusili jogo pereglyanuti svoye rishennya Vin pogodzhuyetsya za umovi sho vsi prisutni baroni poklyanutsya prijti j dopomogti jomu yaksho vin opinitsya v nebezpeci Zavoyuvannya Razesa Pershi trudnoshi u novogo vikonta vinikli z zakinchennyam sorokovih rokiv sho stalosya nezabarom pislya kapitulyaciyi Karkassona Sajmon prosit gercoga Burgundskogo i grafa Neverskogo zalishitisya she trohi Gercog Burgundskij pogodzhuyetsya z druzhbi todi yak graf Never vidmovlyayetsya i zalishaye Langedok Rajmund VI Tuluzkij takozh vzyav kilka zamkiv ale bilshe shob zavershiti svoyi volodinnya i povernuvsya do svogo grafstva Razom iz gercogom Burgundskim Simon zajnyav a potim oselivsya v poziciyu yaka vvazhalasya dosit centralnoyu Vin prijnyav delegaciyu z mista Kastr poyihav tudi i prijnyav shanu vid jogo zhiteliv Potim vin sprobuvav vzyati ale buv zmushenij pripiniti oblogu pislya vidhodu gercoga Burgundskogo Todi vin mozhe rozrahovuvati lishe na tridcyat licariv i zagin iz p yatisot soldativ Na prohannya abata Sen Antonina z vin vzyav yakij viddav svoyemu shvagru rujnuye dim perfektiv zasnovanij u Pam ye sestroyu i zahoplyuye Saverden Potim vin povertayetsya do svoyih derzhav i otrimuye shanu vid zhiteliv Albi Potim vin zajnyav i otrimav shanu vid kilkoh miscevih lordiv Vkladenij cerkvoyu u svoyi novi volodinnya Sajmon povinen otrimati ce pidtverdzhennya vid syuzerena vikontstv korolya Pedro II Aragonskogo Vin zustrichaye jogo v Narbonni ale cherez dva tizhni korol tak i ne virishiv viznati jogo svoyim vasalom Same v cej chas 10 listopada 1209 i vorogi Monfora poshirili chutki pro te sho jogo vbili Potim krayina povstala jogo dvoyuridnij brat potrapiv u zasidku vlashtovanu lordom i kilka jogo zamkiv buli oblozheni Zhiro de Pep ye odin iz lordiv yaki shojno prinesli prisyagu v Monfori vzyav v oblogu ta investuvav zamok Zahisniki dvoye licariv i p yatdesyat serzhantiv zdalisya vsuperech obicyanci vryatuvati svoyi zhittya Koli Monfor nablizhayetsya do zamku Zhiro nakazuye stratiti serzhantiv i tikaye do Minerv zabirayuchi dvoh licariv yakih vin zvilnyaye pislya togo yak vikolov yim ochi ta vidrizaye vuha ta nosi Inshi zamki zahopili langedokci a yihni garnizoni vbili Simon de Monfor mozhe rozrahovuvati lishe na kilka mist yak ot Albi yakij zalishivsya virnim hrestovomu pohodu pid kerivnictvom svogo yepiskopa yakij skoristavsya cim shob zbilshiti avtonomiyu mista po vidnoshennyu do Trenkavelya Vin povinen pidgotuvatisya do povnogo zavoyuvannya krayini Vin pochinaye zahoplyuvati Brama poblizu i demonstruye zhorstokist rivnu zhorstokosti Zhiro de Pep ye lordiv yaki porushili svoyu klyatvu virnosti tyagnut za soboyu v cherzi odin kin i povishenij a inshih oslipili j rozrizali nosi Cherez p yatnadcyat dniv vin vzyav zamok Miramont poblizu Karkassona Rozumiyuchi sho Monfora nelegko vitisniti z Langedoku korol Aragonu zv yazavsya z grafom Fua ale dva vtruchannya Simona de Monfora zirvali peregovori v Pam ye Na pochatku sichnya 1211 roku korol Aragonu Petro II organizuvav konferenciyu z metoyu ukladennya mirnih peregovoriv mizh Arno Amori Simonom de Monforom Rajmondom Tuluzskim yakij slabo voyuvav z katarami i Rajmondom Rozhe de Fua yakij proyavlyav vidvertist vorozhist do hrestovogo pohodu Graf de Fua vidmovlyayetsya yihati tudi ale korol demonstruye dobru volyu ogolosivshi sho vin vidpravit soldat do Fua shob zaspokoyiti grafa Simon viyavlyayuchi vpertist cherez kilka dniv domigsya zatverdzhennya korolem volodinnya jogo vikontstvami Konferenciya vidnovlyuyetsya v Monpelye i legati vimagayut shob Rajmond Tuluzkij demilitarizuvav svoyi derzhavi Rajmond vidmovlyayetsya jogo negajno vidluchayut vid cerkvi ale vin vidklikaye svoyih vasaliv i zbiraye armiyu Sajmon ne mozhe zreaguvati mittyevo tomu sho vin povinen spochatku zaspokoyiti i kontrolyuvati svoyi stani Pributtya bataljonu hrestonosciv dozvolilo jomu vzyati v oblogu Lord P yer Rozhe de Kabare peredaye zamki Sajmonu odnochasno zi zvilnennyam Same todi lord yakij uzhe prisyagnuv na virnist Simonu pidbadorenij reakciyeyu grafa Tuluzi povstav i shovavsya v Lavaur Simon pribuvaye do pidnizhzhya citadeli de do nogo priyednuyetsya zagin iz p yati tisyach bijciv pid nakazom yakij operechuye graf Ostannij ne zvolikav z nastupom zi svoyim vijskom ale pislya rozmovi vidmovivsya vid ochishennya mista vid oblozhenih Zagin nimeckih hrestonosciv sho pryamuvav do Lavora buv znishenij u i Zhiro de Pep ye pislya pivtora misyaciv ta intensivni bombarduvannya mina daye mozhlivist vidkriti prolom u valah Shturm rozpochatij vidrazu pislya cogo dozvoliv Sajmonu vzyati pid kontrol ce misce Ejmeri Monrealskogo ta jogo licariv vishayut za zradu virnosti sestra Ejmeri bula zakidana kaminnyam na dni kolodyazya i vid trohsot do chotirohsot zahoplenih osib buli spaleni zazhivo Todi Sajmon zavershiv zavoyuvannya svoyih vikontstv i pochav rozglyadati mozhlivist napadu na grafstvo Tuluza Vijna proti Tuluzi Vidluchennya Rajmonda Tuluzkogo vid cerkvi davalo dozvil kozhnomu hto bazhaye zavoloditi jogo majnom Ce nadzvichajno suvore pravilo ridko zastosovuvalosya protyagom vsiyeyi istoriyi tomu sho Papa zavzhdi spodivayetsya na pokayannya osobi piddanoyi comu pokarannyu U danomu vipadku legati znali sho mozhut rozrahovuvati na dosit rishuchu lyudinu Simona de Monfora i na postijne pributtya hrestonosciv shob dovesti yih do kincya Simon pochinaye z zahoplennya potim zajmaye 5 chervnya 1211 vin domigsya vidmovi vid volodin svogo batka Potim vin z yavlyayetsya iz zagonom hrestonosciv ocholyuvanih Tiebo I z Bara Tiebo z Bara pered na 15 chervnya rozbivaye vijsko yake namagayetsya perekriti dorogu do i oblyagaye misto Vin chinit opir i Sajmon rozumiyuchi sho vin nadto dobre zahishenij shob vzyati jogo shturmom pidnimaye shob spustoshiti grafstvo Fua Ce dlya nogo shob poslabiti yiyi ta vzyati revansh za porazku v Mongej Vin povertayetsya v Karkasson i diznayetsya sho Rajmund Tuluzkij zavershiv pidgotovku i gotuyetsya do nastupu Sajmon pereyizhdzhaye do Kastelnodari shob perekriti jomu shlyah Vin prosit pro dopomogu ale bilshist mist Langedoku chekayuchi hto stane peremozhcem zvolikayut Bushar de Marli pribuvaye z nevelikim vijskom i konvoyem pripasiv Na nogo napav graf de Fua ale gonshiki ostannogo shvidko vvazhali za krashe pograbuvati konvoj anizh prodovzhuvati bij i vihid z Monfora rozbiv vijska grafa de Fua Graf Tuluzi znimaye oblogu ale Simon ne mozhe skoristatisya svoyim uspihom oskilki deyaki miscevosti tim chasom povstali Shob dopomogti jomu Papa zvilniv yepiskopiv yakih vvazhav zanadto pov yazanimi z katarizmom takih yak zaminenij Arno Amori i Bernar Rozhe de Rokfor Spisok yepiskopiv Karkassona yepiskop Karkassona zaminenij Gi de Vo de Serne Masovij prihid hrestonosciv dozvoliv jomu vtorgnutisya na pivnich Albigojyu navesni 1212 roku a potim v Agenajs protyagom lita Vin podbav pro vzyattya a potim vidpravivsya v Pam ye shob pidtrimati svogo abata na yakogo napav graf Fua Potim vin zajnyav zavershivshi otochennya Tuluzi todi yak odin iz jogo soyuznikiv zajnyav Komminzh takim chinom nejtralizuvavshi Dovivshi grafa Tuluzi do bezsillya Monfor skoristavsya periodom vidnosnogo miru shob viklikati lordiv svoyih volodin do Pam ye ta nakazati yim sklasti hartiyu yaka opisuye vijskovu organizaciyu civilnu ta religijnih svoyih derzhav Tim chasom domovivsya pro soyuz z uvinchanim prestizhem nadanim jomu peremogoyu nad musulmanami v i prosit svoyu spravu pered papoyu Vin sklikav radu dlya rozglyadu spravi grafa Tuluzi de korol Aragonu v osnovnomu zastupavsya za spravu grafiv Tuluzi Fua ta Komminga Papa uhvalyuye rishennya pro zakinchennya vijni proti yeretikiv 15 sichnya 1213 r Korol Aragonu oficijno bere troh grafiv pid svij zahist i gotuye novu vijnu Vin peretnuv Pireneyi ob yednav sili z troma grafami j oblozhiv Simon mchit na choli armiyi i Langedokska Antanta zaznaye nishivnoyi porazki U bitvi zaginuv Petro II Aragonskij jogo sin potrapiv u polon do hrestonosciv a tuluzke opolchennya bulo vbito Simon de Monfor vigravshi bitvu pri Myure stane prelyudiyeyu do panuvannya Franciyi nad i zavershit ekspansiyu Pivnich Naslidki bitvi pri Myure buli vazhlivimi oskilki Fua Narbonna potrapili do ruk Simona de Monfora Vin takozh pochav zajmati provansalski volodinnya grafa Tuluzi Ale Rajmond domovlyayetsya pro alyans z Angliyeyu a Sajmonu vse she dovoditsya vitrachati chas na zaspokoyennya svoyih volodin Skoristavshis zatishshyam Simon odruzhiv svogo drugogo sina z grafineyu Cej shlyub zmicnyuye jogo vpliv u regioni ta viddalyaye Bigorra vid prihilnikiv grafa Tuluzi Potim vin vtrutivsya v grafstvo Fua ale diznavsya sho Rajmund VII priyednavsya do kilkoh mist Langedoku ta z yakimi vin voyuvav protyagom lita 1217 roku Pid chas ciyeyi kampaniyi Monfor diznavsya sho Rajmund VI povernuvsya do Tuluzi 1217 sho misto povstalo ta pidnyalo stini Gaj vpershe poperedzhenij pochinaye oblogu 22 veresnya Obloga zatyaguvalasya j 25 chervnya 1218 r Sajmon otrimav udar kinutim kamenem u golovu j pomer princom u 1219 roci Gilem de Tudel Pisnya Albigojskogo hrestovogo pohodu pochatok stolittya BnF ms Francuzka 25425 Amori VI de Monfor nastupnik svogo batka na choli armiyi hrestonosciv 25 lipnya vin znyav oblogu j vidijshov do Karkassona Nezvazhayuchi na te sho Amori ne brakuvalo smilivosti vin ne mav majsternosti svogo batka i vin ne zmig pereshkoditi bilshosti baroniv Langedoku priyednatisya do grafiv Tuluzi ta povernuti volodinnya hrestonosciv Zitknuvshis iz situaciyeyu povstannya papa Gonorij III znovu pochav propoviduvati novij hrestovij pohid na pochatku 1218 roku Korol Filipp Avgust virishiv poslati svogo sina Lyudovika vtrutitisya v Langedok Filip diyav bilshe z metoyu nav yazati korolivskij arbitrazh na pivdni nizh cherez religijnij zapal chi shob pidtrimati vasala yakij potrapiv u skrutu Princ Luyi pishov do Langedoka na choli armiyi ta priyednavsya do Amori VI de Monfora yakij 2 chervnya 1219 roku Misto zahopleno a jogo naselennya vbito Potim hrestonosci rushili na Tuluzu kudi voni dijshli 17 chervnya Pislya pivtoramisyachnoyi nevdaloyi oblogi bulo pripineno 1 serpnya i Princ Luyi povertayetsya na pivnich Reshtu roku Rejmond i Amori mandruvali krayinoyu namagayuchis zavoyuvati prihilnikiv Z lipnya 1220 do lyutogo 1221 Amori bezuspishno oblozhiv Kastelnodari 2 serpnya 1222 roku Rajmund VII stav nastupnikom svogo batka i sprobuvav prisyagnuti na virnist korolyu yakij vidpoviv sho viznaye jogo lishe yaksho cerkva rozplatitsya Rajmond pochinaye kroki v comu napryamku todi yak Rozhe Bernar de Fua prodovzhuye borotbu vidnovlyuyuchi Fanzho Limu P yess 1222 potim Mirpua cherven 1223 Korolivska intervenciya 1226 1229 Mir povernuvsya do Langedoku z peremogoyu Rajmunda VII Rada gotuyetsya zibratisya v Parizhi dlya obgovorennya politichnih i religijnih umov miru Ale korol Filip hvorij pomer listopada 14 lipnya Poslanci papi znayuchi sho novij korol bilsh gotovij ocholiti hrestovij pohid nizh jogo batko vidmovilisya vid mirnoyi radi ta zaklikali jogo vidnoviti borotbu Blanka Kastilska druzhina Lyudovika VIII takozh perekonala svogo cholovika vtrutitisya Amori u yakogo zalishilisya lishe Karkasson Minerva ta Penn d Azhene povernuvsya do Il de Frans 14 sichnya 1224 r Zrujnovanij i ne bilshe ne spromozhnij platiti za armiyu u lyutomu 1224 vin vidmovivsya vid usih svoyih prav na Langedok korolyu Franciyi U lyutomu 1224 roku korol poprosiv papu pro garantiyi arhiyepiskopi i mayut buti duhovnimi liderami hrestovogo pohodu i maye povnu vladu vidluchiti vid cerkvi ta skasuvati interdikt desyatirichne peremir ya z Angliyeyu finansovij vnesok nadanij Cerkvoyu hrestonoscyam yaki pokazuyut bilshe diyi korolya Franciyi nizh viddanogo Tim chasom 3 chervnya 1224 grafi Tuluzi ta Fua ta vikont Trenkavel berut uchast u konferenciyi yepiskopiv shob ochistiti yihni teritorij yeresi ta povernuti pograbovane majno duhovenstvu za umovi anulyuvannya vsih aktiv pro peredachu Monforiv 25 serpnya Papa prijmaye umovi potrijnoyi prisyagi Ale korol Lyudovik ne bazhayuchi vidmovlyatisya vid aneksiyi pivdnya vidpraviv Gi de Monfora z posolstvom do Papi shob zmusiti jogo skasuvati svoyi rishennya Rada zibralasya v Burzhe 29 listopada 1225 shob rozglyanuti pitannya katariv i grafa Rajmona VII ne zadovolnivshi vsi vimog papi buv znovu vidluchenij 28 sichnya 1226 roku Obloga Avinona i smert Lyudovika VIII 30 sichnya 1226 roku korol Lyudovik VIII vzyav hrest proti katariv Jogo armiya v yakij z yavlyayetsya graf Toma I Savojskij Toma Savojskij sfn Letansh 1907 p 26 loc pribuvaye do Liona 28 travnya Vin sliduye za techiyeyu Roni i otrimuye podannya vid riznih provansalskih i langedokskih mist yaki nadsilayut svoyu delegaciyu zadovgo do togo yak armiya nablizitsya do mist 6 chervnya armiya postala pered Avinjonom ale zhiteli poboyuyuchis zhorstokogo povodzhennya z boku soldativ vidmovili yij u vhodi 10 chervnya pochinaye oblogu Na 8 serpnya bula zroblena sproba zagalnogo shturmu ale bula vidbita Cherez brak yizhi misto kapitulyuvalo 9 veresnya Graf Shampani zalishaye gospodarstvo zavershivshi svij karantin na prevelike nezadovolennya korolya Lyudovik VIII otrimuye pokoru grafa Komminga pozbavlyayuchi Rajmona VII svogo yedinogo soyuznika i aneksuye grafstvo Trenkavel Poperedzheni pro nablizhennya korolivskoyi armiyi burzhua Karkassona pidnyali povstannya proti Trenkavelya yakij zakripivsya v misti i zmusili jogo vidstupiti do Limu razom z Rozhe Bernarom de Fua Zvidti obidva soyuzniki organizuvali opir Teper korol kontrolyuye krayinu ta pereselyaye suputnikiv Simona de Monfora v yihni kolishni volodinnya Vin priznachiv gubernatorom vikontstv Jomu ne vdalosya vzyati Tuluzu i vin znovu viyihav cherez Overn Pribuvshi do Monpansye 29 zhovtnya 1226 roku vin zahvoriv lig u lizhko j pomer tam 8 listopada Rajmond VII i jogo soyuzniki skoristalisya nastupnoyu zimoyu shob vidnoviti svoyi poziciyi Gumbert maye skorochenu armiyu z p yatisot licariv shob protistoyati jomu ale vin nadilenij korolivskoyu vladoyu i ne pidporyadkovuyetsya yak Simon i Amori de Monfor direktivam Cerkvi Yeres takozh znovu zavoyuvala zemlyu i arhiyepiskop Narbonni sklikav provincijnu radu yaka vidnovila vidluchennya grafiv Tuluzi Fua ta Trenkavelya Vlitku Gumbert de Bozhe otrimav pidkriplennya j oblozhiv Labesed yakij zahishali i Zamok vzyato a perfekti yaki znajshli tam pritulok spaleni Vin zahoplyuye inshi zamki ale Rajmond VII zajmaye inshi tak sho balans pidtrimuyetsya Vlitku 1228 Gumbert napav na misto Tuluza ale ne zmig vzyati misto yake bulo nadto dobre zahishene i spustoshuvav okolici protyagom troh misyaciv bez vtruchannya grafa Rajmona VII U listopadi i dvoye najstrashnishih fejditiv zrobili svoyu pokoru sfn Bordonove 1991 p 371 377 Papa Gonorij III pomer 18 bereznya 1227 a jogo nastupnik Grigorij IX znaye problemi regentki Blanki Kastilskoyi yaki stikayutsya z nepokirnimi velikimi lordami i znaye sho vona navryad chi mogla b vtrutitisya v Langedok Vin takozh perebuvaye u konflikti z imperatorom i virishennya albigojskogo pitannya dozvolit jomu prisvyatiti sebe cij inshij borotbi Vin posilaye svogo rimskogo legata de Sent Anzha do Parizha dlya ukladannya miru Nareshti ugoda nabula formi u berezni 1229 roku v Mo bulo sklikano konferenciyu a bulo pidpisano 12 kvitnya 1229 Rajmond Tuluzkij zdijsnyuye pokayannya pered Soborom Parizkoyi Bogomateri vin pidtverdzhuyetsya grafom Tuluzi ale Zhanna jogo yedina dochka vstupaye v shlyub z Alfonsom bratom korolya 16 chervnya graf Tuluzi pogodzhuyetsya pidkoritisya ta pidpisuye kapitulyaciyu Papa vidpravlyaye sudi inkviziciyi v Langedok dlya borotbi z katarami Kinec nezalezhnosti grafstva Tuluza 1233 1255 Graf Tuluzi lishe slabko pidtrimuye borotbu z yeressyu Krim togo nebagato langedokciv pogodzhuyutsya vikrivati yeretikiv v obmin na vinagorodu U 1233 roci papa vidznachiv neefektivnist borotbi i zrozumiv sho yepiskopi ne mozhut odnochasno borotisya z yeressyu zdijsnyuvati svoye sluzhinnya i keruvati svoyeyu yeparhiyeyu 20 kvitnya 1233 roku vin stvoriv Inkviziciyu takim chinom zvilnivshi ce zavdannya vid svitske duhovenstvo Vin doviriv cyu instituciyu dominikancyam yaki nezabarom naveli zhah na pivdenni yeparhiyi ne vagayuchis spalyuvati katariv zaohochuyuchi donosi navit dohodyachi do togo sho vikopuvali mertvih pidozryuvanih u yeresi shob postaviti yihni trupi na vogni Vlitku 1240 langedokci vicherpani silami pidnyali povstannya Z vinikaye armiya Jogo lider Rajmond Trenkavel na choli Razes Karkassonne ta za pidtrimki korpusu aragonskoyi pihoti namagayetsya povernuti svoyi kolishni volodinnya u korolya Franciyi Skoristavshis efektom nespodivanki vin atakuye Karkasson ale zamist togo shob bezposeredno atakuvati misto vikont vvazhaye za krashe zavoloditi Razes Takim chinom seneshal Karkassona vstigaye zmicniti svoyu oboronu Obloga mista Rajmondom bula nevdaloyu i vin zamknuvsya v Monreali Potim grafi Tuluzi i Fua z yavilisya u francuzkomu tabori i zumili dobitisya pochesnoyi kapitulyaciyi dlya Trenkavelya yakomu bulo dozvoleno priyednatisya do Aragonu Graf Tuluzi trimavsya ostoron konfliktu ale korol dorikaye jomu za te sho vin ne vidpoviv na zvernennya seneshalya Langedoku i vin povinen zrobiti svoyu podachu 1241 Vin govorit nepravdu oblozhivshi v lipni yakij vin ne bere Shob mati sina j takim chinom zapobigti povernennyu Tuluzi do Alfonsa de Puatye vin vidrikayetsya svoyeyi druzhini ta shukaye inshu ale poslidovna smert kilkoh pap zatrimuye anulyuvannya jogo shlyubu V 1241 Alfons de Frans otrimav grafstvo Puatye vid svogo brata Lyudovika IX Dvoryanstvo Puatye yake zalishalosya priv yazanim do Plantagenetiv i zokrema sovereign3 Gyugo uklalo soyuzi z korolem Angliyi korolem Aragonu ta grafom Tuluzi odruzhuyetsya z Margaritoyu de Luzinyan donkoyu Yakbi zmova bula dobre skoordinovana vona mogla b vdatisya ale neobachnist Guga de Luzinyana viyavila jogo peredchasno i korol vstig vzhiti neobhidnih zahodiv Gugi povstali ranishe nizh ochikuvalosya na Rizdvo 1241 sho dozvolilo korolyu peremogti jogo do togo yak spalahnulo povstannya v Langedoci U Langedoku vidnovlyuye svoyu diyalnist inkviziciya Kilka licariv ob yednanih vbili kilkoh inkvizitoriv u misti Avinone Lorage 28 travnya 1242 Ogoloshennya pro cyu rizaninu ye signalom do povstannya v Langedoku i bagato lordiv i licariv zbirayut armiyu Ostannij za pidtrimki Trenkavelya vikonta Narbonni Amalrika ta grafa Fua zahoplyuye u 1242 potim Albi pered v yizdom u Narbonnu Francuzi micno trimayut Karkasson i Bezye Ale zagalnogo povstannya yakogo ochikuvav ne vidbulosya ni gercog Bretani ni graf Provansu ni korol Aragonu ne vidguknulisya na jogo zaklik rozbivaye dvoryanstvo Puateven i korolya Angliyi v i jde v napryamku Langedoka Graf Fua pershim pokinuv grafa Tuluzi na bik korolya sprichinivshi perehid inshih soyuznikiv Graf Tuluzi zmushenij mati spravu z korolem Franciyi U uklav akt pidkorennya nasliduyuchi vikonta Narbonna Todi opir katariv zoseredivsya na kilkoh pirenejskih zamkah zokrema Monsegyur i Rada Bezye v 1243 roci virishila poklasti comu kraj i nakazala zahopiti Monsegyur Gug de Arsis seneshal Karkassona vzyav zamok 16 bereznya 1244 roku pislya desyatimisyachnoyi oblogi Povni bizhenci v zamku vidmovilisya zrektisya svoyeyi viri i dvisti z nih buli negajno spaleni lishe trom vdalosya vtekti z zamku v nich pered vognishem Za slovami Iva Dossa bagattya Monsegyura ce legenda naspravdi katariv zaareshtovanih u Monsegyuri dostavili do Brama de yih dopitala inkviziciya a potim spalili Z inshogo boku pomishaye vognishe v Monsegyur na prat das cramats volodar Mirepua potim zavolodiv zamkom Blizko 1295 roku znatnij diyach z Ax vidpravivsya v Lombardiyu do katariv potim povernuvsya i sprobuvav vidtvoriti katarsku cerkvu v Langedoku ale inkviziciya pripinila jogo ruh u 1309 r Inkviziciya zalishalasya aktivnoyu v cij chastini korolivstva priblizno tri chverti stolittya poki katarizm ne buv povnistyu znishenij Pershij hrestovij albigojskij pohidTretij Lateranskij sobor 1179 roku pidtverdiv ce zasudzhennya i ogolosiv pershij hrestovij pohid proti yeretikiv Odnak cej pohid zibrav malo uchasnikiv i jogo sil ne vistachalo dlya progoloshenoyi meti tozh rozgrabuvavshi deyaki rajoni Langedoku hrestonosci u 1181 roci pripinili vijnu Drugij albigojskij pohidDiplomatichni sprobi Innokentiya III podolati albigojstvo mali neznachnij uspih Pislya vbivstva jogo legata P yera de Kastelnau v 1208 roci Inokentij III ogolosiv drugij hrestovij pohid proti albigojciv Vin zaproponuvav zemli katarskih yeretikiv bud yakomu francuzkomu shlyahtichu yakij hotiv bi vzyati zbroyu Takim chinom u 1209 1229 stavsya drugij albigojskij abo katarskij hrestovij pohid provedenij pivnichno francuzkimi feodalami z iniciativi papi Inokentiya III Do seredini 1209 r blizko 10 tisyach hrestonosciv zibralisya v Lioni pered tim yak jti na pivden Velika kilkist yih prijshla z Pivnichnoyi Franciyi buli j dobrovolci z Angliyi Potim znachni sili hrestonosciv na choli z baronom Simonom de Monforom vtorglisya v Langedok Hrestonosci rushili do Monpelye ta zemel fr nacilyuyuchis na katarski gromadi navkolo Albi ta Karkasona fr pleminnik Trankavelya buv prihilnikom katarskogo ruhu Spochatku vin poobicyav zahishati misto Bes ye ale pochuvshi pro prihid armiyi hrestonosciv pokinuv ce misto i popryamuvav do Karkassona shob pidgotuvati jogo oboronu Hrestonosci tim chasom zahopili malenke selo Servian a potim virushili v Bes ye pribuvshi tudi 21 lipnya 1209 roku Pid komanduvannyam papskogo legata Arnolda Amalrika voni pochali oblyagati misto zaklikayuchi katolikiv vijti zvidti vimagayuchi vid katariv zdatisya Ale ani katoliki ani katari cogo ne zrobili Misto vpalo nastupnogo dnya Vse naselennya bulo vbito a same misto spaleno Yak povidomlyalosya Amalrik koli jogo zapitali yak vidriznyati katariv vid katolikiv vidpoviv Vbivajte vsih Gospod svoyih vpiznaye Chi ce naspravdi bulo skazano piddayut sumnivu ale vbito bulo kozhnogo cholovika zhinku ta ditinu v misti Amalrik ta she odin z legativ u listi do Papi stverdzhuvali sho hrestonosci poklali na mecha majzhe 20 tisyach lyudej Vvazhayetsya sho cya ocinka ye zanadto visokoyu ale u svoyemu listi legat ne visloviv zhalyu pro rizaninu navit ne visloviv spivchuttya svyashenikam soboru yaki buli vbiti pered vlasnim vivtarem Novini pro cyu riznyu shvidko poshirilisya potim bagato poselen zdavalisya bez boyu Pislya rizanini v Bes ye nastupnoyu golovnoyu metoyu hrestonosciv buv Karkasson misto z bagatma vidomimi katarami Karkasson buv dobre ukriplenim ale vrazlivim i perepovnenij bizhencyami Hrestonosci projshli 45 mil mizh Bes ye i Karkassonom za 6 dniv pribuli do mista 1 serpnya 1209 roku Obloga trivala nedovgo do 7 serpnya voni perekrili vodopostachannya mista Rajmund Rozhe de Fua pragnuv peregovoriv ale buv uzyatij pid vartu pid chas peremir ya i Karkasson zdavsya 15 serpnya Lyudej ne vbili ale voni buli zmusheni pokinuti misto bez rechej ta odezhi Pislya padinnya Karkassona inshi mista katariv zdalisya bez boyu Albi Kastelnodar Kastr Fanjo Limu Lomberi ta Monreal shvidko pali voseni Nastupna bitva vidbulasya navkolo Lostura sho v 12 km vid Karkasona i susidnogo zamku Kabare Spochatku u grudni 1209 roku vijskovij lider albigojciv fr vidbiv napad Bojovi diyi v znachnij miri zupinilisya protyagom zimi ale koli pribuli svizhi hrestonosci u berezni 1210 buv zahoplenij pislya korotkoyi oblogi Bram v 20 km vid Karkasona U chervni hrestonosci pidijshli do ukriplenogo mista Minerv Misto ne malo osoblivogo strategichnogo znachennya Rishennya Simona de Monfora napasti na nogo jmovirno bulo prijnyate cherez te sho u misti bulo bagato katariv Ne vdalosya vzyati misto shvidkim shturmom cherez osoblivosti jogo roztashuvannya De Monfor rozpochav vazhke bombarduvannya stin mista i naprikinci chervnya golovna vodyana sverdlovina bula zrujnovana a 22 lipnya misto zdalosya cherez brak pitnoyi vodi Kataram dozvolili povernutisya do katolicizmu Tih hto vidmovivsya ce zrobiti spalili Deyaki dobrovilno pishli u vogon ne chekayuchi svoyih kativ U serpni hrestonosci obklali fortecyu Termez Katari dobre zahishalisya hocha j strazhdali vid braku vodi Bulo ukladene timchasove peremir ya Prote katari otrimali vodu zavdyaki silnomu doshu Voni sprobuvali rozirvati oblogu zrobiti ce povnistyu ne zmogli ale zreshtoyu 22 listopada zalishili misto i vtekli Hrestonosci prodovzhili bojovi diyi v berezni nastupnogo a P yer Rodzher de Kabare nezabarom pogodivsya zdatisya U travni buv zahoplenij zamok Ajmeri de Monreal jogo hazyayin i starshi licari buli povisheni a kilka soten katariv bulo spaleno Le Kasse legko zahopili na pochatku chervnya Piznishe de Monfor pishov u napryamku do Monferrana de Rajmund VI postaviv na choli garnizonu svogo brata Bolduyina Pislya netrivaloyi oblogi Bolduin pidpisav ugodu pro zdachu fortu v obmin na prisyagu ne borotisya znovu proti hrestonosciv Potim vin na korotkij chas povernuvsya do Rajmunda ale shvidko perejshov do hrestonosciv i zalishivsya virnim yim pislya cogo Pislya vzyattya Monferrana hrestonosci vidpravilisya v Tuluzu Misto bulo oblozhene ale dlya vijsk Monfora isnuvala problema vidstavannya postavok i vidsutnist rezerviv cherez sho vin vidijshov vid Tuluzi Rajmund tim chasom zibrav sili dlya napadu na Monfora v Kastelnoduari u veresni De Monfor vijshov z pid oblogi ale Kastelnoduar kapitulyuvav u grudni pislya cogo zagoni albigojciv zvilnili bilshe tridcyati garnizoniv i mistechok Mizh tim stanovishe albigojskih vijsk bulo vazhkim Shob vidbiti natisk hrestonosciv voni zvernulisya do aragonskogo korolya Pedro II po dopomogu Ulyublenec katolickoyi cerkvi Pedro II buv koronovanij Innokentiyem III u 1204 roci Vin vdalo voyuvav z mavrami v Ispaniyi Jogo sestra Eleonora vijshla zamizh za Rajmunda VI Tomu Pedro II vstupivsya za Rajmunda VI i jogo peremogi na pivdni Ispaniyi proti mavriv a takozh dovodi delegaciyi vidpravlenoyi do Rimu sponukali Innokentiya III pripiniti hrestovij pohid 15 sichnya 1213 vin napisav lista svoyemu legatu Amalriku ta de Monforu z vimogoyu pripinennya bojovih dij i nakazav povernuti zemli yaki zahopili hrestonosci Vodnochas Innokentij III buv sturbovanij tim sho de Monfor stav nadto potuzhnim Tim chasom Pedro II virishiv osobisto prijti zi svoyimi vijskami na dopomogu Tuluzi Ci diyi viklikali zanepokoyennya Innokentiya III yakij zasudiv aragonskogo korolya i nakazav vidnoviti hrestovij pohid 21 travnya vin nadislav Pedro II lista v yakomu suvoro zasudiv jogo za te sho vin nibito nadavav nepravdivu informaciyu ta poperedzhav sho korol ne robiv sprotivu hrestonoscyam Virishalnu peremogu hrestonosci otrimali v bitvi pri Myure v 1213 roci Koalicijni sili Pedro II 12 veresnya vistupili proti vijsk de Monfora Sili hrestonosciv bulo znachno bilshimi Pedro II ta de Monfor obidva organizuvali svoyi vijska u tri liniyi Pershu z linij hrestonosciv bulo prorvano ale de Monforu vdalosya perebiti koalicijnu kavaleriyu Pedro II buv ubitij Sili koaliciyi pochuvshi pro jogo smert rozsiyalis u sum yatti Ce dozvolilo vijskam de Monfora zajnyati pivnichnu chastinu Tuluzi Ce buv serjoznij udar proti oporu albigojciv i v 1214 roci situaciya pogirshilasya Koli hrestonosci prodovzhili natisk Rajmund VI i jogo sin vtekli do Angliyi Jogo zemli Innokentij III peredav francuzkomu korolyu Filippu II Avgustu zaohotivshi jogo takim chinom do uchasti u konflikti z albigojcyami U listopadi 1214 de Monfor zahopiv Perigord zamki Domm i Monfor okupuvav Kastelnod i znishiv ukriplennya Bejnaka U 1215 roci Kastelnod buv vidnovlenij de Monforom a hrestonosci uvijshli do Tuluzi Misto viplatilo vidshkoduvannya u rozmiri 30000 marok Tuluza bula podarovana de Monforu Chetvertoyu Lateranskoyu radoyu v 1215 roci jogo samogo oficijno progolosheno grafom Tuluzkim i jomu nadano bagato zahoplenih zemel albigojciv Vijna bula duzhe zhorstokoyu i suprovodzhuvalasya masovoyu rizaninoyu mirnogo naselennya Pivden Franciyi bulo spustosheno a miscevu znat u bilshosti vinisheno Yiyi misce zajnyali hrestonosci vihidci z pivnichnoyi Franciyi Ale z 1216 po 1224 rik seriya povstan prizvela do vtrati shlyahtichami bagatoh zemel Rajmund VI razom z sinom Rajmundom VII povernulisya v region u kvitni 1216 roku i nezabarom pidnyali znachni sili albigojciv z nezadovolenih mist Boker buv oblozhenij u travni Cherez tri misyaci jogo meshkanci vidchuli problemi z postachannyam i domovilisya z Rajmundom pro zdachu zamku v obmin na te sho yim bude dozvoleno bezpereshkodno pokinuti misto zi zbroyeyu Sprobi de Monfora zvilniti misto buli vidbiti Innokentij III pomer raptovo v lipni 1216 roku i keruvannya pohodom perejshlo do bilsh oberezhnogo Filipa II Avgusta yakij ne bazhav aktivno prodovzhuvati hrestovij pohid tim bilshe sho todi vin buv u stani vijni proti korolya Dzhona Anglijskogo Tim chasom 12 veresnya 1217 roku Rajmund ovolodiv Tuluzoyu bez boyu todi yak de Monfor buv zajnyatij u regioni Fua De Monfor pospishiv nazad ale jogo sili viyavilisya nedostatnimi shob zahopiti Tuluzu U vidpovid na zaklik papi Gonoriya III vidnoviti hrestovij pohid de Monfor ponoviv oblogu navesni 1218 roku 25 chervnya cogo roku namagayuchis vidbiti vilazku zahisnikiv mista de Monfor buv ubitij kamenem vipushenim z metalnih mashin Tuluza vtrimalas a hrestonosci buli zmusheni vidijti Legendi svidchat pro te sho z metalnih pristroyiv strilyali zhinki ta divchata Tuluzi Vignannya katarivKorolivska intervenciyaFrancuzkij korol Filip II Avgust vidmovivsya komanduvati osobisto ale pogodivsya priznachiti svogo sina Lyudovika vtrutitisya u vijnu v 1224 roci dlya zahoplennya grafstva Tuluzkogo Jogo vijsko projshlo na pivden pochinayuchi z travnya projshovshi cherez Puatu U chervni armiya pid golovuvannyam sina Simona de Monfora Amori VI de Monfor do yakoyi priyednavsya princ Lyudovik oblozhiv Marmand Misto bulo zahopleno u chervni 1219 Jogo meshkanci za vinyatkom tilki komandira ta jogo licariv buli vbiti Pislya zahoplennya Marmanda Lyudovik sprobuvav zajnyati Tuluzu Ale pislya shestitizhnevoyi oblogi armiya znyala yiyi ta pishla dodomu Gonorij III nazvav ce zhalyugidnoyu nevdacheyu Bez vijsk Lyudovika Amori ne zmig vtrimati zemli yaku vin zahopiv a albigojci povernuli bilshu chastinu svoyeyi zemli Kastelnod buv zahoplenij vijskami pid Rajmunda VII Amori znovu oblozhiv misto z lipnya 1220 po berezen 1221 ale vono vitrimalo vosmimisyachnu oblogu U 1221 roci diyi albigojciv buli uspishnimi Ajmeri de Monreal i Fanjo buli zvilneni cherez sho bagato katolikiv buli zmusheni tikati Do 1222 r Rajmund VII povernuv usi vtracheni zemli Togo zh roku jogo batko Rajmund VI pomer i Rajmond VII stav na choli albigojskogo ruhu i vijsk 14 lipnya 1223 roku francuzkij korol Filip II Avgust takozh pomer i princ Lyudovik stav novim korolem Lyudovikom VIII U 1224 roci Amori de Monfor pokinuv Karkasson i viddav zalishki zemli sho u nogo zalishilisya Lyudoviku VIII U listopadi 1225 roku Burgskij Sobor buv sklikanij dlya togo shob spravitisya z yeressyu katariv Na Sobori Rajmunda VII yak i jogo batka vidlucheno vid cerkvi Sobor zibrav tisyachu cerkovnikiv shob legitimizuvati podatok tak zvanu albigojsku desyatinu dlya pidtrimki hrestovogo pohodu Lyudovik VIII ocholiv novij hrestovij pohid Jogo armiya zibralasya v Burzhe v travni 1226 roku Hocha tochna kilkist vijsk nevidoma ce bezumovno bula najbilsha vijskova sila yaku koli nebud nadsilali proti albigojciv Pohid pochavsya v chervni 1226 roku hrestonosci she raz zahopili mista Bezezer Karkasson Boker ta Marsel cogo razu bez oporu Prote meshkanci Avinjona yakij buv nominalno pid vladoyu nimeckogo imperatora chinili opir vidmovlyayuchis vidkrivati vorota korolivskim vijskam Ne bazhayuchi shturmuvati dobre ukripleni muri mista Lyudovik VIII zchiniv osadu Shturm v serpni buv vidbitij Nareshti na pochatku veresnya misto zdavsya pogodivshis zaplatiti 6 tisyach marok i znishiti stini Misto bulo okupovane 9 veresnya Zhodnogo vbivstva chi rozgrabuvannya ne vidbulosya Lyudovik VIII pomer u listopadi i jogo zastupiv Lyudovik IX yakij buv she dityam Koroleva regent Blansh z Kastiliyi dozvolila prodovzhuvati hrestovij pohid pid golovuvannyam Umberto V de Bojye Labided kapitulyuvav u 1227 roci Varel u 1228 roci Todi hrestonosci znovu oblozhili Tuluzu Pri comu voni sistematichno nishili navkolishni ob yekti ta landshaft spalyuyuchi polya vinogradniki ta fermi zabivali hudobu Vreshti resht misto bulo znovu vzyate tomu sho v Rajmunda VII ne bulo vzhe dostatno vijsk Vreshti resht koroleva Blansh zaproponuvala Rajmundu VII pidpisati dogovir pro viznannya jogo pravitelem Tuluzi v obmin na te sho vin pochne borotbu proti katariv poverne vsyu katolicku cerkovnu vlasnist znishit jogo zamki ta oboronni sporudi Tuluzi Krim togo Rajmund mav buv odruzhitisya z Ioannoyu dochkoyu brata Lyudovika VIII Alfonsa a yihni mozhlivi diti yak spadkoyemci otrimuyut Tuluzu po smerti Rajmunda i yihnya spadshina povernetsya do korolivskih zemel Rajmund pogodivsya i pidpisav Parizkij dogovir 12 kvitnya 1229 Z 1243 po 12 bereznya 1244 roku fortecya katariv en bula oblozhena vijskami seneshalya Karkassona i P yera Amielya narbonnskogo arhiyepiskopa i nimi zahoplena 16 bereznya 1244 roku vidbulasya velika bijnya v yakij ponad 200 katarskih prosvitlenih spaleno u velicheznomu bagatti bilya pidnizhzhya zamku pole spalenih Zhovtij hrest yakim pomichali odyag kolishnih katariv Podalshe peresliduvannya katarivSvyata Inkviziciya bula stvorena papoyu Grigoriyem IX v 1234 roci dlya znishennya eretichnih ruhiv vklyuchayuchi pershochergovo katariv Diyuchi na pivdni v Tuluzi Albi Karkasoni ta inshih mistah protyagom vsogo XIII stolittya i znachnoyi chastini XIV vona zumila zrujnuvati katarskij ruh Pokarannya za sliduvannya katarskim principam silno variyuvali Najchastishe voni buli zmusheni nositi zhovti hresti na svoyemu odyazi yak znak pokayannya Inshi mali zrobiti obov yazkovi palomnictva yaki chasto vklyuchali uchast u bojovih diyah proti musulman Vidviduvannya golimi miscevoyi cerkvi shomisyacya takozh bulo zvichajnim pokarannyam u tomu chisli i dlya prochan yaki povernulisya z palomnictva Katari yaki vidtyaguvali pokayannya pozbavlyalisya voli ta majna Inshi yaki vzagali vidmovlyalisya kayatisya buli spaleni Katolicka cerkva znajshla she odin instrument dlya borotbi z yeresyami stvorivshi Orden Dominikanciv Dominikanci mandruvali do mist ta sil propoviduyuchi na korist vchennya Cerkvi ta proti yeresi U deyakih vipadkah voni brali uchast u sudovomu peresliduvanni katariv Inkvizitori inodi vikoristovuvali katuvannya yak sposib viyaviti katariv ale vse taki vdalosya zloviti lishe vidnosno neveliku yihnyu kilkist Inkvizitori otrimuvali finansuvannya vid francuzkoyi monarhiyi azh do 1290 h rokiv koli francuzkij korol Filip IV yakij konfliktuvav z papoyu Bonifaciyem VIII suvoro obmezhiv jogo Prote pislya vidviduvannya pivdennoyi Franciyi v 1303 roci vin sturbuvavsya antimonarhichnimi nastroyami lyudej regionu osoblivo v Karkasoni i virishiv znyati obmezhennya sho buli pokladeni na inkviziciyu Papa Kliment V zaprovadiv novi pravila spryamovani na zahist prav obvinuvachenogo Dominikanskij svyashenik Bernard Guyi yakij buv inkvizitorom Tuluzi z 1308 po 1323 rik napisav kerivnictvo de obgovoryuvalisya zvichayi nekatolickih sekt i metodi yaki slid vikoristovuvati inkvizitoram u borotbi z yeresyami Velika chastina cogo posibnika opisuye vidomi zvichayi katariv Guyi takozh opisav metodi yaki slid vikoristovuvati dlya dopitu obvinuvachenih katariv Pochavsya ostannij period borotbi proti katarskogo ruhu Do 1350 roku vsi vidomi zalishki cogo ruhu buli znisheni Albigojski hrestovi pohodi zbilshili vladu francuzkoyi monarhiyi ta zrobili papstvo bilsh zalezhnim vid neyi Ce ureshti resht prizvelo do avinjonskogo polonu pap uprodovzh 1309 1377 rokiv Div takozhVbivajte vsih Gospod svoyih vpiznaye PrimitkiChalk Frank Robert Jonassohn Kurt 1990 The History and Sociology of Genocide Analyses and Case Studies New Haven Connecticut Yale University Press ISBN 978 0 300 04446 1 angl Jonassohn Kurt Bjornson Karin Solveig 1998 Genocide and Gross Human Rights Violations In Comparative Perspective Piscataway New Jersey Transaction Publishers ISBN 978 1 4128 2445 3 angl Tatz Colin Martin Higgins Winton 2016 The Magnitude of Genocide ABC CLIO ISBN 978 1 4408 3161 4 angl Lemkin Raphael 2012 Jacobs Steven Leonard ed Lemkin on Genocide Lanham Maryland Rowman amp Littlefield ISBN 978 0 7391 4526 5 angl Zhan Luyi Bizhe March 2008 Katarizm i katari v Langedoci Clio pdf a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a format vimagaye url dovidka Proignorovano nevidomij parametr langue mozhlivo language dovidka Proignorovano nevidomij parametr dostup url dovidka Proignorovano nevidomij parametr chitati onlajn dovidka lt ref gt Vsuperech doktrini katari vvazhayut sho isnuyut dva vishi principi dobro Bog i zlo Satana Stvorennya svitu nedoskonale ye zlom i katari povinni vtekti zi svoyeyi plotskoyi v yaznici shob povernutisya do Boga Dlya cogo voni vistupayut za zhittya v bidnosti ta samozrechennya dlya dosyagnennya duhovnoyi doskonalosti Dlya katara oskilki Bog vidsutnij u comu sviti Dobro zmishuyetsya z duhovnim a materialnij svit rozglyadayetsya yak zlo Katar ne tilki ne povinen brati uchast u comu materialnomu sviti narodzhuyuchi ditej sho oznachalo b uv yaznennya dushi v tili stvorenomu zlim principom ale tilo ta seksualne zadovolennya takozh pogani seksualnist ye nechistotoyu lt ref gt lt posilannya gt Deyaki katari priznacheni dlya religijnogo stanu i pislya visvyachennya vedut i yih nazivayut doskonalimi abo doskonalimi Katari takozh vidkidayut usi i viznayut lishe odne tayinstvo yake prinosit spasinnya tomu hto jogo prijmaye ale zobov yazuye jogo dotrimuvatisya cogo zhittya v asketizmi Cya situaciya viklikaye zanepokoyennya Cerkvi She 1119 Papa Kalikst II zasudiv cyu yeres Shob strimati poshirennya katarskoyi yeresi Vilgelm sklikav radu v travni 1165 u todi vazhlivomu misti v Albigojci pribl Z ciyeyi radi arhiyepiskopiv yepiskopiv i abativ Narbonna Nim Tuluza Agd Kastr Gaillac bulo vineseno take rishennya a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Citation title Shablon Citation citation a Porozhnye posilannya na dzherelo dovidka U 1177 graf Rajmund V Tuluzkij zvernuvsya za dopomogoyu do dlya borotbi z yeressyu yaka prodovzhuvala nabuvati poshirennya Ekspediciya na choli z grafom i abatom oblyagaye vidomij yak centr yeresi Koli misto zdayetsya dvoye sanovnikiv katariv potraplyayut u polon i zrikayutsya svoyeyi viri Potim Anri de Marsiak povernuvsya do svogo abatstva ale pislya jogo vid yizdu yeres pomstilasya Koli zminiv svogo batka v 1194 yeres bula nastilki micnoyu sho vin nichogo ne mig proti nih vdiyati ne sprovokuvavshi povstannya u svoyih grafstvah lt ref group alpha gt Ce bude jogo vichna problema yak i jogo sina Yak hristiyanskij lord pidpisavshi Parizkij dogovir vin mav pidkoryatisya Cerkvi ta borotisya z katarskoyu yeressyu Ale yak volodar grafstva Tuluza vin mav pidtrimuvati mir mizh svoyimi piddanimi znachna chastina yakih buli katarami abo prihilnikami Bordonove 1991 s 89 100 Paladilhe 1988 s 82 83 Bordonove 1991 s 84 86 Leglu Rist ta Taylor 2014 s 9 Tejlor 2011 s 91 Paladilhe 1988 s 86 Paladilhe 1988 s 84 85 Bordonove 1991 s 115 120 Bordonove 1991 s 121 Paladilhe 1988 s 89 90 Bordonove 1991 s 128 Paladilhe 1988 s 92 96 Bordonove 1991 s 129 136 Paladilhe 1988 s 96 100 Bordonove 1991 s 140 142 Paladilhe 1988 s 101 102 Paladilhe 1988 s 102 103 Bordonove 1991 s 144 148 Paladilhe 1988 s 103 105 Bordonove 1991 s 149 155 Paladilhe 1988 s 106 110 Paladilhe 1988 s 110 112 Bordonove 1991 s 156 161 Paladilhe 1988 s 113 115 Bordonove 1991 s 162 166 Paladilhe 1988 s 115 116 Bordonove 1991 s 167 170 Paladilhe 1988 s 117 118 Bordonove 1991 s 181 182 Bordonove 1991 s 182 184 Paladilhe 1988 s 120 125 Bordonove 1991 s 185 192 Paladilhe 1988 s 125 133 Paladilhe 1988 s 118 119 Na pochatku chervnya 1210 roku narbonci prijshli do Simona de Monfora i zaproponuvali jomu svoyu dopomogu proti mista Minerv Sajmon skoristavsya nagodoyu shob de bagato doskonalih i katariv znajshli pritulok Vin pochav z togo sho mav velicheznij Malvuazin yakij znishiv kritij shlyah sho dozvolilo oblozhenim otrimati zapasi vodi Misto kapitulyuvalo lord otrimav zhittya meshkanciv soldativ i katariv yaki pogodilisya zrektisya svoyeyi viri Sto sorok doskonalih vidmovilisya ce zrobiti buli zasudzheni na vognishe ta spaleni Vrazhenij efektivnistyu oblogi Minervi Monreal zdayetsya bez boyu Pidbadorenij cimi uspihami Sajmon napav na yakij vin vzyav pislya protyagom chotiroh misyaciv Bordonove 1991 s 193 198 Paladilhe 1988 s 133 137 Bordonove 1991 s 201 206 Paladilhe 1988 s 141 147 Bordonove 1991 s 207 210 Paladilhe 1988 s 148 162 Bordonove 1991 s 217 223 Paladilhe 1988 s 162 180 Bordonove 1991 s 224 235 Paladilhe 1988 s 184 195 Paladilhe 1988 s 195 205 Bordonove 1991 s 236 251 Paladilhe 1988 s 205 233 Paladilhe 1988 s 246 257 Bordonove 1991 s 281 305 Paladilhe 1988 s 257 273 Bordonove ta in 1991 s 306 317 Paladilhe 1988 s 273 297 Bordonove 1991 s 317 329 Bordonove 1991 s 330 335 Bordonove 1991 s 336 354 Bordonove 1991 s 364 368 Bordonove 1991 s 368 370 Bordonove 1991 s 378 385 Bordonove 1991 s 402 408 Bordonove 1991 s 408 410 Bordonove 1991 s 411 414 Bordonove 1991 s 414 415 Dossat 1971 s 361 369 Roquebert ta Soula 1991 s 137 163 utochnyuyetsya Bordonove 1991 s 416 429 Bordonove 1991 s 430 434 Pomilka cituvannya Teg lt ref gt z nazvoyu FOOTNOTEBordonove199144 6 viznachenij u lt references gt ne vikoristovuyetsya v poperednomu teksti DzherelaWilliam of Tudela Anonymous 1213 The Song of the Cathar Wars A History of the Albigensian Crusade 2004 Burlington VT Ashgate Publishing Company angl Strayer Joseph R 1971 The Albigensian Crusades New York NY The Dial Press ISBN 0 472 09476 9 angl Costen Michael D 1997 The Cathars and the Albigensian Crusade Manchester and New York Manchester University Press ISBN 0 7190 4331 X angl Graham Leigh Elaine 2005 The Southern French Nobility and the Albigensian Crusade Suffolk UK Boydell amp Brewer ISBN 1 84383 129 5 angl Georges Bordonove La Tragedie cathare Paris Pygmalion Gerard Watelet coll Les Grandes Heures de l Histoire de France 1991 462 p ISBN 2 85704 359 7 fr LiteraturaUkrayinska radyanska enciklopediya u 12 t gol red M P Bazhan redkol O K Antonov ta in 2 ge vid K Golovna redakciya URE 1974 1985 O V Gisem O O Martinyuk Naochnij dovidnik Vsesvitnya istoriya 6 7 klasi Kiyiv Harkiv VESTA 2006 Srednevekovyj mir v terminah imenah i nazvaniyah slovar spravochnik E D Smirnova L P Sushkevich V A Fedosik Minsk Belarus 1999 383 s ISBN 985 01 0151 2 ros Pomilka cituvannya Tegi lt ref gt isnuyut dlya grupi pid nazvoyu alpha ale ne znajdeno vidpovidnogo tegu lt references group alpha gt