Хлотар II (травень 584 — 18 жовтня 629) — король франків, правив у 584–629 роках, з династії Меровінгів. Хлотар II на прізвисько Великий чи Молодший був сином короля Хільперіка I і Фредегунди, онуком Хлотара I. Правив у Нейстрії, а з 613 року — король всіх франків. Ім'я Хлотар у перекладі з франкської мови означає «той, що має знамениту армію».
Хлотар II лат. Chlotarius, Chlotacharius | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
27 вересня 584 — 18 жовтня 629 | ||
Попередник: | Хільперік I | |
Спадкоємець: | Дагоберт I | |
| ||
10 жовтня 613 — 622 | ||
Попередник: | Сігіберт II | |
Спадкоємець: | Дагоберт I | |
Народження: | травень 584 невідомо | |
Смерть: | 18 жовтня 629 Париж | |
Поховання: | Церква Святого Вінсента в околицях Парижа | |
Країна: | Франкське королівство | |
Рід: | Меровінги | |
Батько: | Хільперік I | |
Мати: | Фредегунда | |
Шлюб: | d, d і d | |
Діти: | Від 1-го шлюбу: син: Меровей дочка: Емма Від 2-го шлюбу: син: Дагоберт I Від 3-го шлюбу: син: Харіберт II | |
Автограф: | ![]() | |
|
Малолітній король
Коли помер Хільперік I, Хлотару було лише 4 місяці. Брат покійного короля король Бургундії Гунтрамн запропонував підтримку Фредегунді та її сину, але невдовзі завзяття Гунтрамна охолодив випадок; він дізнався, що двоє озброєних людей, надісланих до нього його невісткою, мали намір його вбити. Гунтрамн взяв хлопчика під свою опіку, але Фредегунді залишатися в Парижі не дозволив; королева була вислана в околиці Руана.
У подальшому між Гунтрамном і королем Австразії Хільдебертом II був укладений договір (587 рік), завдяки якому Хільдеберт після смерті Гунтрамна (592 рік), отримав все королівство. Після цього молодий Хільдеберт вирішив заволодіти й Нейстрією. Але Фредегунда, яка повернулася до влади, стала на захист свого сина. Вона особисто брала участь у битвах, і хроністи, які обурюються її злодійствами, захоплюються її військовими хитрощами, що допомогли відбити нашестя австразійців. У 593 році герцог Шампані Квінтріо удерся з військом у королівство Хлотара, але король і його воїни виступили йому на зустріч, і той був вимушений рятуватися втечею. Обидві сторони зазнали великих втрат.
Війни з Теодебертом II і Теодоріхом II
У 595 році Гільдеберт II помер, а його королівство було розділене між його двома малолітніми синами Теодебертом II і Теодоріхом II. Для Фредрегунди склалася сприятлива ситуація для того, щоб втрутитися у справи Австразії і Бургундії. У 596 році Фредрегунда і її син, король Хлотар, перебрали у володіння Париж та інші міста, які зазнавали варварського поводження з боку австразійців. У стані війни з Теодебертом II і Теодоріхом II вони послали військо, яке підійшло до містечка під назвою Лаффо поблизу Суассона. Війська розбили табори один напроти одного. Хлотар і його воїни першими кинулися на Теодеберта і Теодоріха та вчинили велику різанину у рядах їхньої армії.
У 597 році пішла з життя Фредегунда. Вона померла у шані, владною королевою, в ореолі нещодавно отриманих нею перемог, і була похована поруч з Хільперіком I у паризькій церкві Сен-Жермен-де-Пре; навіть її надгробний камінь зберігся донині. Хлотару в той час виповнилося 13 років.
У 600 році нейстрійці зазнали поразки у битві на берегах річки Орвенни, поблизу Дормеля (неподалік від сучасного Монтро), від об'єднаних військ королів Австразії і Бургундії. Хлотару довелось підписати договір, згідно з яким переможці залишали останньому лише дюжину округів, омежованих річками Уазою, Сеною і узбережжям Ла-Манша. Теодеберт отримав північну частину королівства Нейстрія, а Теодоріх — землі між Сеною і Луарою. У 605 році Хлотар, посилаючись на попередні домовленості, удерся до королівства Теодоріха, але не зміг його підкорити і був розбитий поблизу Етампа. У подальшому між королями Австразії і Бургундії окреслився розлад, а у 612 році Теодоріх II захопив Австразію і став королем об'єднаної держави.
Приєднання Австразії і Бургундії
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxsTDBScGRtbHphVzl1WDI5bVgwZGhkV3hmTFY4MU9EY3VhbkJuTHpRd01IQjRMVVJwZG1semFXOXVYMjltWDBkaGRXeGZMVjgxT0RjdWFuQm4uanBn.jpg)
У 613 році Теодоріх II намірявся захопити також Нейстрію, але несподівано помер від дизентерії в Меці, залишивши по собі чотирьох малолітніх синів, в тому числі Сігіберта, якого його прабабуся Брунгільда одразу ж забажала посадити на королівський трон. Але у австразійської аристократії, яку очолювали два лідери — Піпін Ланденський і Арнульф Мецький — була своя думка з цього приводу. Замість перспективи опинитися знову під владою старої королеви, вони зволіли розпочати переговори з Хлотарем заради збереження власної незалежності. Хлотар висунув своє військо в Австразію і дійшов до Кобленця. Обидві армії зустрілися, але, оскільки більша частина магнатів Австразії і Нейстрії була у змові, війська розійшлися без бою. Брунгільда з Сігібертом II і його малолітніми братами укрилася в стінах Вормса і зробила спробу чинити опір, прикликавши до свого війська людей з протилежного боку Рейну, а потім й з Бургундії. Але королеву зрадили. Бургундська знать, що пішла слідом за мажордомом Варнахером, видала Хлотарю, який у цей час наближався до Сони, спочатку Сігіберта II (юний король був убитий), а потім й саму королеву з правнуками. Син Фредегунди безжально розправився з супротивницею своєї матері. Стару королеву звинуватили у численних злочинах, у вбивстві десятка франкських королів, зокрема у вбивстві її чоловіка Сігіберта I, яке явно лежало на сумлінні покійної Фредегунди. Три дні Брунгільду, якій на той час виповнилося близько 70 років, піддавали різноманітним тортурам, а потім посадити на верблюда і голою повезли крізь військові ряди, після чого прив'язали до хвоста невиїждженого коня за волосся, за одну руку і одну ногу. Кінь скакав, волочив її по землі, вдаряв копитами, ламаючи їй кістки. Так загинула королева Брунгільда, поховавши раніше всіх народжених нею чоловіків-претендентів на королівський трон. Таким чином на 30 році свого правління (613 рік) Хлотар став королем всього об'єднаного Франкського королівства, він правив ним протягом 16 років за яких зберігав мир зі всіма сусідніми народами.
Король всіх франків. Паризький едикт
Єдиновладдя Хлотара було куплене дорогою ціною. Завдячений владою духовній і світській, служивій і землевласницькій знаті, Хлотар повинен був стати її слухняним знаряддям і діяти в її інтересах. У 614 році він скликав духовний собор в Парижі і тоді ж за участі світських вельмож був виданий едикт Хлотара II. Статті цього едикту, що стосувалися церкви, давали силу закону постановам паризького церковного закону. Едикт визнавав, з деякими обмеженнями, свободу церковних виборів, забороняв духовним особам віддаватися під захист світських осіб, не виключаючи самого короля, вимагав для духовних осіб єпископського або змішаного суду і таке інше. Освіта та наука переходили під контроль Церкви. Світські статті едикту містили низку поступок на користь народу, і особливо знаті, з боку королівської влади. Заборонялося засудження на смерть без вислуховування обвинуваченого, якщо тільки злочинець не схоплений на місці злочину. Судді і графи мали призначатися лише з числа осіб, що живуть в даній місцевості і мають у ній власність, що повинно було віддати ці посади до рук землевласницької знаті та призвести до їх спадковості. Король обіцяв не порушувати своїми грамотами законних прав, не примушувати вдів і дівчат до шлюбу без їх згоди; скасовувалися знов встановлені податки; заборонялося пасти королівських свиней в лісах церкви і приватних осіб без дозволу власників; підтверджувалися всі дарування, які раніше мали місце; законним власникам поверталися маєтки, втрачені ними під час смути. Євреї позбавлялися права перебувати на державній службі.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekpoTDBOc2IzUmhhWEpsWDBsSlgweHZiV0poY21SekxtcHdaeTh5TlRCd2VDMURiRzkwWVdseVpWOUpTVjlNYjIxaVlYSmtjeTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Варнахер за своє пособництво Хлотару був залишений на посаді мажордома в Бургундії, і Хлотар заприсягнувся, що він ніколи не буде позбавлений влади до кінця свого життя. Арнульф близько 614 року був призначений єпископом Меца. В Австразії мажордомами були спочатку Радон, потім Хука, а з 623 року — Піпін Ланденський.
У 617 році Хлотар, отримавши від короля лангобардів Агілульфа (Аго) у подарунок 36 тисяч солідів, скасував для племені лангобардів щорічну данину в розмірі 12 тисяч солідів. Рішення на користь лангобардів було прийняте не без участі мажордомів Бургундії Варнахара, Нейстрії Гунделанда і Австразії Хука, підкуплених Аго (кожен з них отримав по тисячі солідів). У 618 році померла королева Бертетруда. Король був особливо прив'язаний до неї, весь двір визнавав її чесноти і любив її за них.
Спільне правління з Дагобертом
На 39-му році свого правління (622 рік) Хлотар під тиском австразійської знаті призначив свого сина Дагоберта королем Австразії. Дагоберта, якому в той час було близько 18 років, привезли в Мец і передали під опіку єпископа Арнульфа Мецького і мажордома Піпіна Ланденського. Хлотар, впевнений у своїх силах, скористався ситуацією для того, щоб відрізати від Австразії її південні володіння — Прованс і Овернь, а також землі Австразії, що традиційно являли собою витягнутий у західний бік відросток — Реймс і околиці. Але дуже швидко амбіції Дагоберта і його оточення почали збігатися. Він ніколи їм не відмовляв, часом діючи супроти волі свого батька. Саме на їхню вимогу у 624 році був виданий наказ про страту інтригана Хродоальда. Незважаючи на заступництво Хлотара цей Хродоальд все ж був страчений за наказом Дагоберта.
У 625 році, після весілля Дагоберта і Гоматруди, сестри королеви Сихільди (дружини Хлотара), між Хлотаром і Дагобертом виник конфлікт. Син вимагав у батька повернути до складу Австразії забрані раніше землі. Хлотар відповів відмовою. Для вирішення суперечки були вибрані 12 знатних франків, в тому числі єпископ Арнульф Мецький, відомий своєю мудрістю. Ця рада примирила батька і сина, в результаті чого Хлотар виконав прохання Драгоберта, й утримав лише незначну частину земель в районі Луари і в Провансі.
Особистість
Як писав хроніст Фредегар:
![]() | Хлотар, який був розумним і грамотним, також був людиною побожною, щедрим покровителем церков і кліриків. Він роздавав милостиню, був з усіма люб'язний і вельми благочестивий. Однак він з усією пристрастю віддавався мисливським утіхам і привертав погляди багатьох жінок, як молодих, так і старих, що викликало невдоволення в його оточенні. | ![]() |
Останні роки життя
Варнахар, мажордом Бургундії набрав достатньої сили для того, щоб у 626 році, незадовго до своєї смерті, скликати єпископський собор. Хлотар був занепокоєний цією ініціативою. Для того, щоб запобігти будь-якому укоріненню династії мажордомів, він наказав знищити сина Варнахера Годіна, звинувативши його в порушенні канонічних законів (Годін, після смерті батька одружився зі своєю названою матір'ю Бертою). Годін укрився в церкві і вимолив прощення ціною відмови від Берти. Однак за донесенням Берти, яка звинуватила Годіна у царевбивчих задумах, Хлотар вирішив вбити Годіна. Для цього Годіну було звелено вирушити у паломництво по святих місцях, під час якого він був підступно убитий в околицях Шартра. Після цього Хлотар зібрав бургундських нотаблів і придворних в Труа і спитав їх, чи хочуть вони наступника на місце Варнахара. Вони одностайно вирішили, що ніколи не матимуть іншого мажордома і ревно просили короля, з його ласки, самому керувати ними.
Того ж року Палладій і його син Сідок, єпископи Оза (Eauze), за звинуваченням у причетності до гасконського повстання, були відправлені у вислання. Бозо Етампський був убитий за наказом Хлотара, який підозрював його у розпусті з королевою Сихільдою.
На 44-му році правління Хлотара (627) єпископи і всі знатні люди його королівства, як нестрійці, так і бургундці, зібралися в Кліші поблизу Парижа у справах короля і розглядали справи своєї країни. Однак і цей з'їзд не минув без сварки. Наближений Харіберта, сина Хлотара, був убитий людьми знатного сакса Ейгіни. Бродульф, дядько Харіберта за материнською лінією, зібрав військо зі всіх своїх володінь, і разом з самим Харібертом, виступив проти Ейгіни. Могло статися велике кровопролиття, проте Хлотар мудро втрутився і зробив все, щоб цьому запобігти. Хлотар віддав суворий наказ своїм бургундцям, щоб вони були готові придушити будь-яку з партій, що посварилися, яка не підкориться його рішенню, і страх перед цим наказом короля змусив обидві партії дотриматися спокою.
Помер Хлотар 18 жовтня 629 року після 45 років правління. Він був похований в церкві Святого Вінсента в околицях Парижа.
Дружини
- 1-а: з 599 року — Хельдетруда (580–600).
- 2-а: з 602 року — Бертетруда (пом. 618).
- 3-а: з 618 року — Сихільда.
Діти
- Меровей (? — після 25 грудня 604) — Меровей згадується як син Хлотара II в Хроніці Фредегара у 604 році. В цьому році він разом з мажордомом Нейстрії Ландеріхом керував військом і потрапив у полон до Теодоріха II. Тут явна помилка. Хлотар, якому у той час самому було 20 років, навряд міг мати дорослого сина, здатного керувати військом. Скоріш за все цей Меровей був сином Ландеріха, а, можливо, він міг бути сином Хлотара I.
- Емма — у 618 році вийшла заміж за Едбальда (пом. 640), короля Кента.
- Дагоберт I (бл. 608 — 19 січня 639) — король Аквітанії (622–639), король всіх франків (629–639).
- Харіберт II (бл. 614 — 8 квітня 632) — король Аквітанії (629–632).
Примітки
- Settipani C. La Préhistoire des Capétiens: Première partie : Mérovingiens, Carolingiens et Robertiens — Villeneuve-d'Ascq: 1993. — P. 94. —
- Settipani C. La Préhistoire des Capétiens: Première partie : Mérovingiens, Carolingiens et Robertiens — Villeneuve-d'Ascq: 1993. — P. 94–96. —
- Settipani C. La Préhistoire des Capétiens: Première partie : Mérovingiens, Carolingiens et Robertiens — Villeneuve-d'Ascq: 1993. — P. 97. —
- Григорий Турский. История франков, Книга VII.
- Книга истории франков, c. 36
- Фредегар. Хроніка, с. 14, Книга IV.
- Фредегар. Хроніка, с. 17, Книга IV.
- Фредегар. Хроніка, с. 20, Книга IV.
- Фредегар. Хроніка, с. 42, Книга IV.
- Фредегар. Хроніка, с. 43, Книга IV.
- Фредегар. Хроніка, с. 46, Книга IV.
Література
- Григорий Турский. История франков = Historia Francorum. — Москва : Наука, 1987. — 464 с.
- Фредегар. Хроніка = The Fourth Book of the Cronicle of Fredegar with its continuations. — London : Thomas Nelson and Sons Ltd, 1960.
- Брюно Дюмезиль. Королева Брунгильда = La reine Brunehaut / Перевод с французского М. Ю. Некрасова. — СПб. : ЕВРАЗИЯ, 2012. — 560 с. — 3 000 прим. — .
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Hlotar II traven 584 18 zhovtnya 629 korol frankiv praviv u 584 629 rokah z dinastiyi Merovingiv Hlotar II na prizvisko Velikij chi Molodshij buv sinom korolya Hilperika I i Fredegundi onukom Hlotara I Praviv u Nejstriyi a z 613 roku korol vsih frankiv Im ya Hlotar u perekladi z frankskoyi movi oznachaye toj sho maye znamenitu armiyu Hlotar II lat Chlotarius ChlotachariusHlotar IIZobrazhennya Hlotara II na bronzovij medali roboti Zhana Dasye bl 1720Korol Nejstriyi27 veresnya 584 18 zhovtnya 629Poperednik Hilperik ISpadkoyemec Dagobert IKorol Avstraziyi10 zhovtnya 613 622Poperednik Sigibert IISpadkoyemec Dagobert I Narodzhennya traven 584 nevidomoSmert 18 zhovtnya 629 0629 10 18 ParizhPohovannya Cerkva Svyatogo Vinsenta v okolicyah ParizhaKrayina Frankske korolivstvoRid MerovingiBatko Hilperik IMati FredegundaShlyub d d i dDiti Vid 1 go shlyubu sin Merovej dochka Emma Vid 2 go shlyubu sin Dagobert I Vid 3 go shlyubu sin Haribert IIAvtograf Mediafajli b u VikishovishiMalolitnij korolKoli pomer Hilperik I Hlotaru bulo lishe 4 misyaci Brat pokijnogo korolya korol Burgundiyi Guntramn zaproponuvav pidtrimku Fredegundi ta yiyi sinu ale nevdovzi zavzyattya Guntramna oholodiv vipadok vin diznavsya sho dvoye ozbroyenih lyudej nadislanih do nogo jogo nevistkoyu mali namir jogo vbiti Guntramn vzyav hlopchika pid svoyu opiku ale Fredegundi zalishatisya v Parizhi ne dozvoliv koroleva bula vislana v okolici Ruana U podalshomu mizh Guntramnom i korolem Avstraziyi Hildebertom II buv ukladenij dogovir 587 rik zavdyaki yakomu Hildebert pislya smerti Guntramna 592 rik otrimav vse korolivstvo Pislya cogo molodij Hildebert virishiv zavoloditi j Nejstriyeyu Ale Fredegunda yaka povernulasya do vladi stala na zahist svogo sina Vona osobisto brala uchast u bitvah i hronisti yaki oburyuyutsya yiyi zlodijstvami zahoplyuyutsya yiyi vijskovimi hitroshami sho dopomogli vidbiti nashestya avstrazijciv U 593 roci gercog Shampani Kvintrio udersya z vijskom u korolivstvo Hlotara ale korol i jogo voyini vistupili jomu na zustrich i toj buv vimushenij ryatuvatisya vtecheyu Obidvi storoni zaznali velikih vtrat Vijni z Teodebertom II i Teodorihom IIU 595 roci Gildebert II pomer a jogo korolivstvo bulo rozdilene mizh jogo dvoma malolitnimi sinami Teodebertom II i Teodorihom II Dlya Fredregundi sklalasya spriyatliva situaciya dlya togo shob vtrutitisya u spravi Avstraziyi i Burgundiyi U 596 roci Fredregunda i yiyi sin korol Hlotar perebrali u volodinnya Parizh ta inshi mista yaki zaznavali varvarskogo povodzhennya z boku avstrazijciv U stani vijni z Teodebertom II i Teodorihom II voni poslali vijsko yake pidijshlo do mistechka pid nazvoyu Laffo poblizu Suassona Vijska rozbili tabori odin naproti odnogo Hlotar i jogo voyini pershimi kinulisya na Teodeberta i Teodoriha ta vchinili veliku rizaninu u ryadah yihnoyi armiyi U 597 roci pishla z zhittya Fredegunda Vona pomerla u shani vladnoyu korolevoyu v oreoli neshodavno otrimanih neyu peremog i bula pohovana poruch z Hilperikom I u parizkij cerkvi Sen Zhermen de Pre navit yiyi nadgrobnij kamin zberigsya donini Hlotaru v toj chas vipovnilosya 13 rokiv U 600 roci nejstrijci zaznali porazki u bitvi na beregah richki Orvenni poblizu Dormelya nepodalik vid suchasnogo Montro vid ob yednanih vijsk koroliv Avstraziyi i Burgundiyi Hlotaru dovelos pidpisati dogovir zgidno z yakim peremozhci zalishali ostannomu lishe dyuzhinu okrugiv omezhovanih richkami Uazoyu Senoyu i uzberezhzhyam La Mansha Teodebert otrimav pivnichnu chastinu korolivstva Nejstriya a Teodorih zemli mizh Senoyu i Luaroyu U 605 roci Hlotar posilayuchis na poperedni domovlenosti udersya do korolivstva Teodoriha ale ne zmig jogo pidkoriti i buv rozbitij poblizu Etampa U podalshomu mizh korolyami Avstraziyi i Burgundiyi okreslivsya rozlad a u 612 roci Teodorih II zahopiv Avstraziyu i stav korolem ob yednanoyi derzhavi Priyednannya Avstraziyi i BurgundiyiVolodinnya Hlotara jogo pervisnij domen vidilenij zhovtim U 613 roci Teodorih II namiryavsya zahopiti takozh Nejstriyu ale nespodivano pomer vid dizenteriyi v Meci zalishivshi po sobi chotiroh malolitnih siniv v tomu chisli Sigiberta yakogo jogo prababusya Brungilda odrazu zh zabazhala posaditi na korolivskij tron Ale u avstrazijskoyi aristokratiyi yaku ocholyuvali dva lideri Pipin Landenskij i Arnulf Meckij bula svoya dumka z cogo privodu Zamist perspektivi opinitisya znovu pid vladoyu staroyi korolevi voni zvolili rozpochati peregovori z Hlotarem zaradi zberezhennya vlasnoyi nezalezhnosti Hlotar visunuv svoye vijsko v Avstraziyu i dijshov do Koblencya Obidvi armiyi zustrilisya ale oskilki bilsha chastina magnativ Avstraziyi i Nejstriyi bula u zmovi vijska rozijshlisya bez boyu Brungilda z Sigibertom II i jogo malolitnimi bratami ukrilasya v stinah Vormsa i zrobila sprobu chiniti opir priklikavshi do svogo vijska lyudej z protilezhnogo boku Rejnu a potim j z Burgundiyi Ale korolevu zradili Burgundska znat sho pishla slidom za mazhordomom Varnaherom vidala Hlotaryu yakij u cej chas nablizhavsya do Soni spochatku Sigiberta II yunij korol buv ubitij a potim j samu korolevu z pravnukami Sin Fredegundi bezzhalno rozpravivsya z suprotivniceyu svoyeyi materi Staru korolevu zvinuvatili u chislennih zlochinah u vbivstvi desyatka frankskih koroliv zokrema u vbivstvi yiyi cholovika Sigiberta I yake yavno lezhalo na sumlinni pokijnoyi Fredegundi Tri dni Brungildu yakij na toj chas vipovnilosya blizko 70 rokiv piddavali riznomanitnim torturam a potim posaditi na verblyuda i goloyu povezli kriz vijskovi ryadi pislya chogo priv yazali do hvosta neviyizhdzhenogo konya za volossya za odnu ruku i odnu nogu Kin skakav volochiv yiyi po zemli vdaryav kopitami lamayuchi yij kistki Tak zaginula koroleva Brungilda pohovavshi ranishe vsih narodzhenih neyu cholovikiv pretendentiv na korolivskij tron Takim chinom na 30 roci svogo pravlinnya 613 rik Hlotar stav korolem vsogo ob yednanogo Frankskogo korolivstva vin praviv nim protyagom 16 rokiv za yakih zberigav mir zi vsima susidnimi narodami Korol vsih frankiv Parizkij ediktYedinovladdya Hlotara bulo kuplene dorogoyu cinoyu Zavdyachenij vladoyu duhovnij i svitskij sluzhivij i zemlevlasnickij znati Hlotar povinen buv stati yiyi sluhnyanim znaryaddyam i diyati v yiyi interesah U 614 roci vin sklikav duhovnij sobor v Parizhi i todi zh za uchasti svitskih velmozh buv vidanij edikt Hlotara II Statti cogo ediktu sho stosuvalisya cerkvi davali silu zakonu postanovam parizkogo cerkovnogo zakonu Edikt viznavav z deyakimi obmezhennyami svobodu cerkovnih viboriv zaboronyav duhovnim osobam viddavatisya pid zahist svitskih osib ne viklyuchayuchi samogo korolya vimagav dlya duhovnih osib yepiskopskogo abo zmishanogo sudu i take inshe Osvita ta nauka perehodili pid kontrol Cerkvi Svitski statti ediktu mistili nizku postupok na korist narodu i osoblivo znati z boku korolivskoyi vladi Zaboronyalosya zasudzhennya na smert bez visluhovuvannya obvinuvachenogo yaksho tilki zlochinec ne shoplenij na misci zlochinu Suddi i grafi mali priznachatisya lishe z chisla osib sho zhivut v danij miscevosti i mayut u nij vlasnist sho povinno bulo viddati ci posadi do ruk zemlevlasnickoyi znati ta prizvesti do yih spadkovosti Korol obicyav ne porushuvati svoyimi gramotami zakonnih prav ne primushuvati vdiv i divchat do shlyubu bez yih zgodi skasovuvalisya znov vstanovleni podatki zaboronyalosya pasti korolivskih svinej v lisah cerkvi i privatnih osib bez dozvolu vlasnikiv pidtverdzhuvalisya vsi daruvannya yaki ranishe mali misce zakonnim vlasnikam povertalisya mayetki vtracheni nimi pid chas smuti Yevreyi pozbavlyalisya prava perebuvati na derzhavnij sluzhbi Hlotar II i posli korolya langobardiv Varnaher za svoye posobnictvo Hlotaru buv zalishenij na posadi mazhordoma v Burgundiyi i Hlotar zaprisyagnuvsya sho vin nikoli ne bude pozbavlenij vladi do kincya svogo zhittya Arnulf blizko 614 roku buv priznachenij yepiskopom Meca V Avstraziyi mazhordomami buli spochatku Radon potim Huka a z 623 roku Pipin Landenskij U 617 roci Hlotar otrimavshi vid korolya langobardiv Agilulfa Ago u podarunok 36 tisyach solidiv skasuvav dlya plemeni langobardiv shorichnu daninu v rozmiri 12 tisyach solidiv Rishennya na korist langobardiv bulo prijnyate ne bez uchasti mazhordomiv Burgundiyi Varnahara Nejstriyi Gundelanda i Avstraziyi Huka pidkuplenih Ago kozhen z nih otrimav po tisyachi solidiv U 618 roci pomerla koroleva Bertetruda Korol buv osoblivo priv yazanij do neyi ves dvir viznavav yiyi chesnoti i lyubiv yiyi za nih Spilne pravlinnya z DagobertomNa 39 mu roci svogo pravlinnya 622 rik Hlotar pid tiskom avstrazijskoyi znati priznachiv svogo sina Dagoberta korolem Avstraziyi Dagoberta yakomu v toj chas bulo blizko 18 rokiv privezli v Mec i peredali pid opiku yepiskopa Arnulfa Meckogo i mazhordoma Pipina Landenskogo Hlotar vpevnenij u svoyih silah skoristavsya situaciyeyu dlya togo shob vidrizati vid Avstraziyi yiyi pivdenni volodinnya Provans i Overn a takozh zemli Avstraziyi sho tradicijno yavlyali soboyu vityagnutij u zahidnij bik vidrostok Rejms i okolici Ale duzhe shvidko ambiciyi Dagoberta i jogo otochennya pochali zbigatisya Vin nikoli yim ne vidmovlyav chasom diyuchi suproti voli svogo batka Same na yihnyu vimogu u 624 roci buv vidanij nakaz pro stratu intrigana Hrodoalda Nezvazhayuchi na zastupnictvo Hlotara cej Hrodoald vse zh buv strachenij za nakazom Dagoberta U 625 roci pislya vesillya Dagoberta i Gomatrudi sestri korolevi Sihildi druzhini Hlotara mizh Hlotarom i Dagobertom vinik konflikt Sin vimagav u batka povernuti do skladu Avstraziyi zabrani ranishe zemli Hlotar vidpoviv vidmovoyu Dlya virishennya superechki buli vibrani 12 znatnih frankiv v tomu chisli yepiskop Arnulf Meckij vidomij svoyeyu mudristyu Cya rada primirila batka i sina v rezultati chogo Hlotar vikonav prohannya Dragoberta j utrimav lishe neznachnu chastinu zemel v rajoni Luari i v Provansi OsobististYak pisav hronist Fredegar Hlotar yakij buv rozumnim i gramotnim takozh buv lyudinoyu pobozhnoyu shedrim pokrovitelem cerkov i klirikiv Vin rozdavav milostinyu buv z usima lyub yaznij i velmi blagochestivij Odnak vin z usiyeyu pristrastyu viddavavsya mislivskim utiham i privertav poglyadi bagatoh zhinok yak molodih tak i starih sho viklikalo nevdovolennya v jogo otochenni Ostanni roki zhittyaVarnahar mazhordom Burgundiyi nabrav dostatnoyi sili dlya togo shob u 626 roci nezadovgo do svoyeyi smerti sklikati yepiskopskij sobor Hlotar buv zanepokoyenij ciyeyu iniciativoyu Dlya togo shob zapobigti bud yakomu ukorinennyu dinastiyi mazhordomiv vin nakazav znishiti sina Varnahera Godina zvinuvativshi jogo v porushenni kanonichnih zakoniv Godin pislya smerti batka odruzhivsya zi svoyeyu nazvanoyu matir yu Bertoyu Godin ukrivsya v cerkvi i vimoliv proshennya cinoyu vidmovi vid Berti Odnak za donesennyam Berti yaka zvinuvatila Godina u carevbivchih zadumah Hlotar virishiv vbiti Godina Dlya cogo Godinu bulo zveleno virushiti u palomnictvo po svyatih miscyah pid chas yakogo vin buv pidstupno ubitij v okolicyah Shartra Pislya cogo Hlotar zibrav burgundskih notabliv i pridvornih v Trua i spitav yih chi hochut voni nastupnika na misce Varnahara Voni odnostajno virishili sho nikoli ne matimut inshogo mazhordoma i revno prosili korolya z jogo laski samomu keruvati nimi Togo zh roku Palladij i jogo sin Sidok yepiskopi Oza Eauze za zvinuvachennyam u prichetnosti do gaskonskogo povstannya buli vidpravleni u vislannya Bozo Etampskij buv ubitij za nakazom Hlotara yakij pidozryuvav jogo u rozpusti z korolevoyu Sihildoyu Na 44 mu roci pravlinnya Hlotara 627 yepiskopi i vsi znatni lyudi jogo korolivstva yak nestrijci tak i burgundci zibralisya v Klishi poblizu Parizha u spravah korolya i rozglyadali spravi svoyeyi krayini Odnak i cej z yizd ne minuv bez svarki Nablizhenij Hariberta sina Hlotara buv ubitij lyudmi znatnogo saksa Ejgini Brodulf dyadko Hariberta za materinskoyu liniyeyu zibrav vijsko zi vsih svoyih volodin i razom z samim Haribertom vistupiv proti Ejgini Moglo statisya velike krovoprolittya prote Hlotar mudro vtrutivsya i zrobiv vse shob comu zapobigti Hlotar viddav suvorij nakaz svoyim burgundcyam shob voni buli gotovi pridushiti bud yaku z partij sho posvarilisya yaka ne pidkoritsya jogo rishennyu i strah pered cim nakazom korolya zmusiv obidvi partiyi dotrimatisya spokoyu Pomer Hlotar 18 zhovtnya 629 roku pislya 45 rokiv pravlinnya Vin buv pohovanij v cerkvi Svyatogo Vinsenta v okolicyah Parizha Druzhini1 a z 599 roku Heldetruda 580 600 2 a z 602 roku Bertetruda pom 618 3 a z 618 roku Sihilda DitiMerovej pislya 25 grudnya 604 Merovej zgaduyetsya yak sin Hlotara II v Hronici Fredegara u 604 roci V comu roci vin razom z mazhordomom Nejstriyi Landerihom keruvav vijskom i potrapiv u polon do Teodoriha II Tut yavna pomilka Hlotar yakomu u toj chas samomu bulo 20 rokiv navryad mig mati doroslogo sina zdatnogo keruvati vijskom Skorish za vse cej Merovej buv sinom Landeriha a mozhlivo vin mig buti sinom Hlotara I Emma u 618 roci vijshla zamizh za Edbalda pom 640 korolya Kenta Dagobert I bl 608 19 sichnya 639 korol Akvitaniyi 622 639 korol vsih frankiv 629 639 Haribert II bl 614 8 kvitnya 632 korol Akvitaniyi 629 632 PrimitkiSettipani C La Prehistoire des Capetiens Premiere partie Merovingiens Carolingiens et Robertiens Villeneuve d Ascq 1993 P 94 ISBN 978 2 9501509 3 6 d Track Q1081905d Track Q43295d Track Q13422577 Settipani C La Prehistoire des Capetiens Premiere partie Merovingiens Carolingiens et Robertiens Villeneuve d Ascq 1993 P 94 96 ISBN 978 2 9501509 3 6 d Track Q1081905d Track Q43295d Track Q13422577 Settipani C La Prehistoire des Capetiens Premiere partie Merovingiens Carolingiens et Robertiens Villeneuve d Ascq 1993 P 97 ISBN 978 2 9501509 3 6 d Track Q1081905d Track Q43295d Track Q13422577 Grigorij Turskij Istoriya frankov Kniga VII Kniga istorii frankov c 36 Fredegar Hronika s 14 Kniga IV Fredegar Hronika s 17 Kniga IV Fredegar Hronika s 20 Kniga IV Fredegar Hronika s 42 Kniga IV Fredegar Hronika s 43 Kniga IV Fredegar Hronika s 46 Kniga IV LiteraturaGrigorij Turskij Istoriya frankov Historia Francorum Moskva Nauka 1987 464 s Fredegar Hronika The Fourth Book of the Cronicle of Fredegar with its continuations London Thomas Nelson and Sons Ltd 1960 Bryuno Dyumezil Koroleva Brungilda La reine Brunehaut Perevod s francuzskogo M Yu Nekrasova SPb EVRAZIYa 2012 560 s 3 000 prim ISBN 978 5 91852 027 7