Столітня війна (1337—1453) — тривалий військово-політичний конфлікт між королівствами Англія і Франція, причиною якого стало прагнення Англії повернути ті території на континенті, які раніше належали англійським королям. Крім того, англійські королі були пов'язані сімейними узами з французькою династією Капетингів, унаслідок чого висували претензії на французький престол. У свою чергу Франція прагнула витіснити англійців з Аквітанії (яка була закріплена за ними Паризьким договором 1259 року). Обидві держави бажали володіти Фландрією. Попри початкові успіхи, Англія зазнала поразки у війні, через що на континенті у неї збереглося лише одне володіння — порт Кале, який вона утримувала до 1559 року.
Столітня війна | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
1337 - 1453 | |||||||
![]() | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Війна тривала 116 років (з перервами). Столітня війна була низкою різних конфліктів: перший (Едвардіанська війна) тривав у 1337–1360, другий (Каролінська війна) — в 1369—1389, третій (Ланкастерська війна) — в 1415—1429, четвертий — в 1429—1453. Термін «Столітня війна» — назва, яка узагальнює всі ці конфлікти — з'явився пізніше.
Причини
Війну розпочав англійський король Едуард III, що був по материнській лінії онуком французького короля Філіпа IV Вродливого з династії Капетингів. Після смерті у 1328 році Карла IV, останнього представника прямої гілки Капетингів, і коронації Філіпа VI (Валуа) за салічним законом, Едуард заявив про свої права на французький трон.
Поруч із династичними суперечками були й інші причини до війни. Суперечності між двома країнами розпочалися ще в ХІ столітті. 1066 року Вільгельм Завойовник, розгромивши військо англосаксів у битві при Гастінгсі, здобув корону Англії. Ставши англійським королем, він залишався васалом короля Франції, оскільки володів Нормандським герцогством. Відтоді почалося протистояння між англійськими та французькими монархами — перші боролися за звільнення від залежності, другі намагалися її зберегти. Це вилилося у низку конфліктів, які передували Столітній війні.
Крім феодальних та династичних суперечностей, важливу роль відігравали нові торговельні зв'язки. Міста Фландрії поставали як ремісничі центри, які виготовляли значну частину тканин. Сировину для фламандських цехів постачали здебільшого англійські землевласники, які саме починали активно розводити овець. Коли Франція вкотре спробувала підкорити міста Фландрії, Англія, вбачаючи в цьому загрозу своїм торгово-промисловим інтересам, втрутилася і розв'язала війну.
У 1333 році Едуард виступив на війну з шотландським королем Давидом II, союзником Королівства Франція. В умовах, коли увага англійців була прикута до Шотландії, Філіп VI вирішив скористатися нагодою і приєднати Гасконь. Однак війна виявилася успішною для англійців, і Давид вже в липні був змушений утекти до Франції після розгрому поблизу пагорбу Галідон. 1336 року Філіп почав будувати плани з проведення висадки на Британські острови для коронації Давида II на шотландському престолі, паралельно плануючи приєднання Гасконі. Ворожість у відносинах двох країн загострилася до краю.
Восени 1337 року англійці вчинили напад у Пікардії. Їх підтримали фламандські міста та феодали, а також міста південного заходу Франції.
Стан збройних сил Французького королівства напередодні війни
Французька армія до моменту початку війни складалася з феодального лицарського ополчення, солдатів, призваних на війну на контрактній основі (до їхнього числа входили як простолюдини, так і представники знаті, з якими уряд укладав усні або письмові контракти) та іноземних найманців (до їхнього числа входили і загони відомих генуезьких арбалетників). Військову еліту складали загони феодального ополчення. На час початку конфлікту число лицарів, спроможних носити зброю, становило 2350—4000 воїнів. Лицарський стан на той час став практично закритою кастою. Система загальної військової повинності, яка формально існувала у Франції, до часу початку війни практично зникла. Міста, тим не менш, були здатні виставляти великі військові контингенти, які включали кавалерію та артилерію. Усі воїни отримували плату за свою службу. Піхота чисельно перевершувала кінноту.
Стан війська Англійського королівства напередодні війни
На противагу французькій армії військо англійців складалося переважно з піхотинців: англійські стрільці з довгого лука, валлійські списники та ін. Частка вершників-лицарів була значно нижчою. Причин для цього було декілька:
- серед населення Англії було значно менше лицарства, ніж у Франції. Через нестачу важкоозброєних вояків королі Англії видавали спеціальні укази, які передбачали примусове прийняття лицарського поясу тими, хто мав відповідний достаток;
- англійські лучники зарекомендували себе у попередніх війнах англійських королів: з валлійцями, з шотландцями тощо. База для набору лучників була дуже широкою — лучниками ставали не лише заможні селяни. В армію записувалися і для того, щоб позбавитися кримінального переслідування. Багато майбутніх відомих командирів починали свій шлях простими лучниками (Джон Гоквуд, Роберт Нолліс, Г'ю Калвелі). Самі ж луки були доволі прості та дешеві у виготовленні.
Принципи набору в англійській армії теж відрізнялися. Основу системи найманства в Англії становила контрактна система. З третьої чверті XIV ст. ядром армії стали військові загони різного розміру («retenues»), набрані згідно з умовами контракту (indentures). У порівнянні зі старим принципом набору військ за феодальним обов'язком, контракт мав низку суттєвих переваг. Він давав можливість королю отримати більш-менш постійне військо на той період проведення операцій. Самі indentures для капітана-найманця слугували гарантією отримання ним платні, якщо він виконував свою частину договору. Ці документи містили ряд вимог наймача до керівника загону: кількість та якість найманого контингенту, з яких воїнів та некомбатантів (піших чи кінних, лучників, саперів, хірургів, священників, перекладачів тощо) складатиметься військовий підрозділ; обумовлювалися місце та строки служби, розмір оплати, обов'язки та привілеї, на які мають право вояки. Найраніший випадок укладання військового контракту в Англії відносять до 1277 року, оскільки феодальна система не забезпечувала королю потрібної кількості солдат: цього року на королівський заклик з'явитися на службу відгукнулися лише 375 лицарів із загальної кількості в 6—7 тисяч.
Але використовували і феодальне ополчення, проте обмежено — переважно для захисту земель від морських десантів ворога та на північному кордоні з Шотландією.
Перший етап (1337—1360)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlV3TDBoMWJtUnlaV1JmZVdWaGNuTmZkMkZ5TG1kcFppOHpNREJ3ZUMxSWRXNWtjbVZrWDNsbFlYSnpYM2RoY2k1bmFXWT0uZ2lm.gif)
Перший етап війни був успішним для Англії. Едуард III здобув низку переконливих перемог, зокрема в морській битві біля Сльойса (1340) та в битві при Кресі (1346). У 1347 році англійці завоювали порт Кале. У 1351 році зазнали втрат біля Ардра, в 1352 році розбили французів біля містечка Морон у Бретані. У 1356 році англійська армія під командуванням сина Едуарда III Едуарда Чорного принца завдала нищівної поразки французам у битві при Пуатьє, узявши в полон короля Іоанна II Доброго.
Військові невдачі французів і економічні труднощі призвели до народних збурень — Паризького повстання (1357—1358 років) і Жакерії (1358 року). Французи були змушені укласти принизливий для Франції мир в Бретіньї 1360 року. За підсумками першого етапу війни Едуард III здобув половину Бретані, Аквітанію, Кале, Пуатьє і близько половини васальних володінь Франції. Французька корона позбулася приблизно третини території Франції.
Мирний період (1360—1369)
Коли син Іоанна II Доброго, Людовик Анжуйський, посланий в Англію як заручник і гарант того, що Іоанн II не вдасться до втечі, утік у 1362 році, Іоанн II, дотримуючись своєї лицарської честі, повернувся до англійського полону. Після того, як Іоанн помер у почесному полоні у 1364 році, французьким королем став Карл V.
Мир, підписаний у Бретіньї, виключав право Едуарда III на претензії на французьку корону. У той же час Едуард III розширив свої володіння в Аквітанії і міцно закріпив за собою Кале. Фактично Едуард III вже не претендував на французький престол, і Карл V почав будувати плани відвоювання захоплених англійцями земель. У 1369 році, під приводом недотримання Едуардом III умов мирного договору, підписаного в Бретіньї, Карл V оголосив Англії війну.
Посилення Французького королівства. Другий етап (1369—1389)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF4TDBaU1h6RXpPREF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVaU1h6RXpPREF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Скориставшись перепочинком, французький король Карл V реорганізував армію, підсиливши її артилерією, і провів економічні реформи. Це дало змогу французам на другому етапі війни, в 1370-х роках, досягти значних воєнних успіхів. Англійці були витіснені з країни. Попри те, що війна за бретонську спадщину закінчилася перемогою англійців у битві при Оре, бретонські герцоги виявляли лояльність до французької влади, а бретонський лицар Бертран дю Геклен навіть став конетаблем Франції. У цей же час Едуард Чорний Принц з 1366 року був зайнятий війною на Іберійському півострові, а Едуард III став занадто старим, щоб командувати військами.
Усе це сприяло Франції. Педро Кастильський, чиї дочки Констанція та Ізабелла мали за чоловіків братів Едуарда Чорного Принца (Джона Гонта та Едмунда Ленглі) був зміщений з трону в 1370 році Енріке II за підтримки французів під командуванням Бертрана дю Геклена. Розгорілася війна між Кастилією і Францією з одного боку, і Португалією з Англією — з іншого. Із загибеллю сера Джона Чендоса, сенешаля Пуату, і полоном капталу де Буша Англія втратила своїх найкращих воєначальників. Дю Геклен, слідуючи обережній «Фабіанській» стратегії, в серії кампаній, уникаючи зіткнень з великими англійськими арміями, звільнив багато міст, зокрема таких, як Пуатьє (1372) і Бержерак (1377). Союзний франко-кастильський флот здобув впевнену перемогу при Ла-Рошелі, знищивши англійську ескадру. Зі свого боку англійське командування вчинило серію руйнівних грабіжницьких рейдів, однак дю Геклен знову зумів уникнути зіткнень.
Зі смертю Едуарда Чорного Принца в 1376 році та Едуарда III в 1377 на англійський престол вступив неповнолітній син принца Річард II. Бертран дю Геклен помер у 1380 році, проте в Англії виникла нова загроза на півночі з боку Шотландії. У 1388 році англійські війська були розбиті шотландцями у . У зв'язку з крайнім виснаженням обох сторін в 1396 вони уклали перемир'я.
Друге перемир'я (1389—1415)
У цей час французький король Карл VI, який заступив на батьківський престол у 1380-му році, остаточно збожеволів, а згодом стався новий збройний конфлікт між його двоюрідним братом, герцогом Бургундським Жаном Безстрашним, та його братом, Людовиком Орлеанським. Після вбивства Людовика арманьяки, які протистояли партії Жана Безстрашного, захопили владу. До 1410 року обидві сторони намагались закликати собі на допомогу англійські війська.
Англія, ослаблена внутрішніми смутами та повстаннями в Ірландії й Уельсі, вступила у нову війну з Шотландією. Крім цього, у країні бушували ще дві громадянські війни. Більшу частину свого правління Річард II провів у боротьбі з Ірландією. До моменту усунення Річарда і воцаріння на англійському престолі Генріха IV ірландську проблему не було розв'язано. На додаток до всього в Уельсі спалахнуло повстання під проводом , яке було остаточно придушене лише до 1415 року. Протягом декількох років Уельс фактично був самостійною країною. Скориставшись зміною королів в Англії, шотландці провели декілька рейдів в англійські землі. Однак англійські війська, які перейшли у контрнаступ, розгромили шотландців у битві під Гомільдон-Гіллом в 1402 році. Услід за цими подіями граф Генрі Персі підняв повстання проти короля, яке вилилося в довгу і кровопролитну боротьбу, яка завершилася лише до 1408 року. У ці складні роки Англія, до того ж зазнала набігів французьких і скандинавських піратів, які завдали важкого удару по її флоту й торгівлі. Через усі ці проблеми втручання в справи Франції було відкладене аж до 1415 року.
Третій етап (1415—1429). Окупація Франції
Проте за французького короля Карла VI, англійці знову стали досягати перемоги, зокрема розгромили французів в битві під Азенкуром (1415 року). Англійський трон, який займав в цей час король Генріх V, за п'ять років підпорядкував собі приблизно половину території Франції і добився визнання угоди в Труа (1420 року), яка передбачала об'єднання двох країн під владою англійської корони.
Четвертий етап (1429—1453). Поразка Англії
Перелом настав у 1420-х роках, на четвертому етапі війни, після того, як французьку армію очолила Жанна д'Арк. Під її керівництвом французи визволили від англійців Орлеан (1429). Навіть страта Жанни д'Арк 1431 року не перешкодила французам успішно завершити військові дії. У 1435 році герцог Бургундський уклав союзний договір із королем Франції Карлом VII. До 1436 року Париж перейшов під контроль французів. У 1450 році французька армія отримала переконливу перемогу в битві при норманському місті Кан. У 1453 році капітуляція англійського гарнізону в Бордо поклала кінець Столітній війні.
Значення війни
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt3TDAxaGNGOUdjbUZ1WTJWZk1UUTNOeTFsYmk1emRtY3ZNakl3Y0hndFRXRndYMFp5WVc1alpWOHhORGMzTFdWdUxuTjJaeTV3Ym1jPS5wbmc=.png)
Столітня війна була періодом стрімкої військової революції. Зброя, тактика, структура армій та соціальне значення були докорінно змінені, частково через військові витрати, частково через технологічний поступ та військовий досвід, здобутий під час війни.
До початку Столітньої війни важка кіннота вважалася найпотужнішою військовою одиницею, але після війни ця думка змінилась. Ефективність використання важкої кінноти була зведена до мінімуму через застосування довгих луків (потім — стрілецької зброї). Едуард ІІІ прославився тактикою, за якою вершники спішувалися і ставали в щільні ряди разом з лучниками, а коні використовувалися лише як тяглова сила. Англійці почали широко застосовувати легку кінноту. Цю тактику було винайдено під час англо-шотландських війн, коли легка кіннота могла ефективно діяти на болотяному та складному рельєфі, де важка кіннота зазнавала труднощів. Під час зіткнень з ворогом вершники спішувались і билися як піхота.
На час завершення Столітньої війни ці та інші фактори призвели до зниження ролі важкої кінноти, яка потребувала дорогих обладунків та ґрунтовного тренування. Через це важкоозброєне лицарство вичерпало себе як військовий та політичний клас, який включав представників знаті.
Війна стимулювала націоналістичні рухи. Вона спустошила Францію як територію, але підняла національний рух. Війна пришвидшила процес перетворення Франції з феодальної монархії в централізовану державу. У 1445 році вперше з часів римської доби було організовано регулярну армію для боротьби проти груп мародерів. Загонам найманців було запропоновано приєднатися до королівської армії на постійній основі, або ж бути знищеними у разі відмови. Франція створило армію з 6000 вояків, яка призначалась для поступового винищення залишків найманців, які продовжували діяти на власний розсуд. Нова регулярна армія стала більш дисциплінованою і отримала кращий професійний підхід, аніж її попередниці.
Маючи початок як конфлікт між двома королями, війна згодом поширилася й на народи. У Англії поширювалися чутки про те, що французи планують вдертися до країни та викорінити англійську мову. Національні почуття, які виникли завдяки таким чуткам, ще більше об'єднали як Францію, так і Англію. Війна поклала край вжитку французької мови в Англії, де вона була мовою знаті та торгівлі з часів норманського завоювання і аж до 1362 року.
Лоу (1997) ставить під сумнів той факт, що війна допомогла окреслити початкові риси сучасної політичної культури Англії. Незважаючи на те, що тодішні прихильники та противники війни не могли впливати на ситуацію, вони значно вплинули на майбутнє. Англія втратила інтерес до конфліктів, які виключають національні інтереси, результатом яких, до того ж, були великі втрати та економічні негаразди. Обидві нації мали слабких лідерів та недисциплінованих солдатів, але порівняно з англійцями, які розглядали війну з точки зору витрат і прибутків, французи розглядали її як нагоду вигнати іноземних загарбників. Більше того, французи знайшли альтернативні методи фінансування армії — податки на продаж, призупинення карбування монет і, на відміну від англійців, були менш залежними від податкових зборів, запроваджених державними органами. Таким чином, англійські антивоєнні кола мали на своєму боці більше аргументів.
Чума і воєнні дії зменшили кількість населення по всій Європі. Франція втратило половину свого населення під час війни. Нормандія втратила три чверті населення, а Париж — дві третини. Населення Англії в той період скоротилося на 20—33 % через пандемію чуми — «Чорну смерть».
Наслідки війни
У результаті Англія позбулося всіх своїх володінь на континенті, крім Кале, який залишався у складі Англії до 1558 року. Англійська корона втратила великі території в південно-західній Франції, якими вона володіла з XII століття. Божевілля англійського короля занурило країну в смугу анархії і міжусобиць, в якій центральними дійовими особами виступили ворогуючі родини Ланкастерів і Йорків. У зв'язку з розгортанням громадянської війни, Англія не мало сил і засобів для повернення втрачених, як виявилося, назавжди, територій на континенті.
Додатково до всього скарбниця була спустошена військовими витратами. Протягом війни змінювався її характер: розпочавшись із конфлікту між васалом і сеньйором, вона потім переросла у війну двох суверенних монархів, дедалі більше набуваючи національний характер із широким залученням до конфлікту представників різних прошарків суспільства. Підвищилася роль нижчих верств населення, які вперше внаслідок потужних народних повстань довели можливість успішної боротьби за свої права зі зброєю в руках. Війна мала сильний вплив на розвиток військової справи: на полях битв зросла роль піхоти, яка довела здатність ефективно протистояти лицарській кінноті, з'явилися перші постійні армії. Були винайдені нові види озброєння, з'явилися сприятливі умови для розвитку вогнепальної зброї.
Див. також
Джерела
- (англ.)
- (англ.)
- (англ.)
- Басовская Н. И. Столетняя война 1337—1453 гг.: Учебное пособие. — М. : Высшая школа, 1985. — 185 с. — (Библиотека историка) — 20 000 прим.
Література
- О. Борділовська. Столітня війна 1337—1453 // Українська дипломатична енциклопедія : у 2 т. / ред. кол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К. : Знання України, 2004. — Т. 2 : М — Я. — 812 с. — .
Посилання
- Борискін Ю. В. Нові публікації джерел До історії столітньої війни (1337—1453) // Військово-науковий вісник. — 2009. — Вип. 12. — С. 3-14.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Stolitnya vijna 1337 1453 trivalij vijskovo politichnij konflikt mizh korolivstvami Angliya i Franciya prichinoyu yakogo stalo pragnennya Angliyi povernuti ti teritoriyi na kontinenti yaki ranishe nalezhali anglijskim korolyam Krim togo anglijski koroli buli pov yazani simejnimi uzami z francuzkoyu dinastiyeyu Kapetingiv unaslidok chogo visuvali pretenziyi na francuzkij prestol U svoyu chergu Franciya pragnula vitisniti anglijciv z Akvitaniyi yaka bula zakriplena za nimi Parizkim dogovorom 1259 roku Obidvi derzhavi bazhali voloditi Flandriyeyu Popri pochatkovi uspihi Angliya zaznala porazki u vijni cherez sho na kontinenti u neyi zbereglosya lishe odne volodinnya port Kale yakij vona utrimuvala do 1559 roku Stolitnya vijna1337 1453Data 1337 1453 116 rokiv Misce Korolivstvo FranciyaRezultat Peremoga Korolivstva FranciyaStoroniKorolivstvo Angliya Burgundiya Bretan Portugaliya Navarra Flandriya Eno Akvitaniya Lyuksemburg Svyashenna Rimska imperiya Korolivstvo Franciya Kastiliya Shotlandske korolivstvo Genuya Majorka Bogemiya Aragon Vijna trivala 116 rokiv z perervami Stolitnya vijna bula nizkoyu riznih konfliktiv pershij Edvardianska vijna trivav u 1337 1360 drugij Karolinska vijna v 1369 1389 tretij Lankasterska vijna v 1415 1429 chetvertij v 1429 1453 Termin Stolitnya vijna nazva yaka uzagalnyuye vsi ci konflikti z yavivsya piznishe PrichiniVijnu rozpochav anglijskij korol Eduard III sho buv po materinskij liniyi onukom francuzkogo korolya Filipa IV Vrodlivogo z dinastiyi Kapetingiv Pislya smerti u 1328 roci Karla IV ostannogo predstavnika pryamoyi gilki Kapetingiv i koronaciyi Filipa VI Valua za salichnim zakonom Eduard zayaviv pro svoyi prava na francuzkij tron Poruch iz dinastichnimi superechkami buli j inshi prichini do vijni Superechnosti mizh dvoma krayinami rozpochalisya she v HI stolitti 1066 roku Vilgelm Zavojovnik rozgromivshi vijsko anglosaksiv u bitvi pri Gastingsi zdobuv koronu Angliyi Stavshi anglijskim korolem vin zalishavsya vasalom korolya Franciyi oskilki volodiv Normandskim gercogstvom Vidtodi pochalosya protistoyannya mizh anglijskimi ta francuzkimi monarhami pershi borolisya za zvilnennya vid zalezhnosti drugi namagalisya yiyi zberegti Ce vililosya u nizku konfliktiv yaki pereduvali Stolitnij vijni Krim feodalnih ta dinastichnih superechnostej vazhlivu rol vidigravali novi torgovelni zv yazki Mista Flandriyi postavali yak remisnichi centri yaki vigotovlyali znachnu chastinu tkanin Sirovinu dlya flamandskih cehiv postachali zdebilshogo anglijski zemlevlasniki yaki same pochinali aktivno rozvoditi ovec Koli Franciya vkotre sprobuvala pidkoriti mista Flandriyi Angliya vbachayuchi v comu zagrozu svoyim torgovo promislovim interesam vtrutilasya i rozv yazala vijnu U 1333 roci Eduard vistupiv na vijnu z shotlandskim korolem Davidom II soyuznikom Korolivstva Franciya V umovah koli uvaga anglijciv bula prikuta do Shotlandiyi Filip VI virishiv skoristatisya nagodoyu i priyednati Gaskon Odnak vijna viyavilasya uspishnoyu dlya anglijciv i David vzhe v lipni buv zmushenij utekti do Franciyi pislya rozgromu poblizu pagorbu Galidon 1336 roku Filip pochav buduvati plani z provedennya visadki na Britanski ostrovi dlya koronaciyi Davida II na shotlandskomu prestoli paralelno planuyuchi priyednannya Gaskoni Vorozhist u vidnosinah dvoh krayin zagostrilasya do krayu Voseni 1337 roku anglijci vchinili napad u Pikardiyi Yih pidtrimali flamandski mista ta feodali a takozh mista pivdennogo zahodu Franciyi Stan zbrojnih sil Francuzkogo korolivstva naperedodni vijniFrancuzka armiya do momentu pochatku vijni skladalasya z feodalnogo licarskogo opolchennya soldativ prizvanih na vijnu na kontraktnij osnovi do yihnogo chisla vhodili yak prostolyudini tak i predstavniki znati z yakimi uryad ukladav usni abo pismovi kontrakti ta inozemnih najmanciv do yihnogo chisla vhodili i zagoni vidomih genuezkih arbaletnikiv Vijskovu elitu skladali zagoni feodalnogo opolchennya Na chas pochatku konfliktu chislo licariv spromozhnih nositi zbroyu stanovilo 2350 4000 voyiniv Licarskij stan na toj chas stav praktichno zakritoyu kastoyu Sistema zagalnoyi vijskovoyi povinnosti yaka formalno isnuvala u Franciyi do chasu pochatku vijni praktichno znikla Mista tim ne mensh buli zdatni vistavlyati veliki vijskovi kontingenti yaki vklyuchali kavaleriyu ta artileriyu Usi voyini otrimuvali platu za svoyu sluzhbu Pihota chiselno perevershuvala kinnotu Stan vijska Anglijskogo korolivstva naperedodni vijniNa protivagu francuzkij armiyi vijsko anglijciv skladalosya perevazhno z pihotinciv anglijski strilci z dovgogo luka vallijski spisniki ta in Chastka vershnikiv licariv bula znachno nizhchoyu Prichin dlya cogo bulo dekilka sered naselennya Angliyi bulo znachno menshe licarstva nizh u Franciyi Cherez nestachu vazhkoozbroyenih voyakiv koroli Angliyi vidavali specialni ukazi yaki peredbachali primusove prijnyattya licarskogo poyasu timi hto mav vidpovidnij dostatok anglijski luchniki zarekomenduvali sebe u poperednih vijnah anglijskih koroliv z vallijcyami z shotlandcyami tosho Baza dlya naboru luchnikiv bula duzhe shirokoyu luchnikami stavali ne lishe zamozhni selyani V armiyu zapisuvalisya i dlya togo shob pozbavitisya kriminalnogo peresliduvannya Bagato majbutnih vidomih komandiriv pochinali svij shlyah prostimi luchnikami Dzhon Gokvud Robert Nollis G yu Kalveli Sami zh luki buli dovoli prosti ta deshevi u vigotovlenni Principi naboru v anglijskij armiyi tezh vidriznyalisya Osnovu sistemi najmanstva v Angliyi stanovila kontraktna sistema Z tretoyi chverti XIV st yadrom armiyi stali vijskovi zagoni riznogo rozmiru retenues nabrani zgidno z umovami kontraktu indentures U porivnyanni zi starim principom naboru vijsk za feodalnim obov yazkom kontrakt mav nizku suttyevih perevag Vin davav mozhlivist korolyu otrimati bilsh mensh postijne vijsko na toj period provedennya operacij Sami indentures dlya kapitana najmancya sluguvali garantiyeyu otrimannya nim platni yaksho vin vikonuvav svoyu chastinu dogovoru Ci dokumenti mistili ryad vimog najmacha do kerivnika zagonu kilkist ta yakist najmanogo kontingentu z yakih voyiniv ta nekombatantiv pishih chi kinnih luchnikiv saperiv hirurgiv svyashennikiv perekladachiv tosho skladatimetsya vijskovij pidrozdil obumovlyuvalisya misce ta stroki sluzhbi rozmir oplati obov yazki ta privileyi na yaki mayut pravo voyaki Najranishij vipadok ukladannya vijskovogo kontraktu v Angliyi vidnosyat do 1277 roku oskilki feodalna sistema ne zabezpechuvala korolyu potribnoyi kilkosti soldat cogo roku na korolivskij zaklik z yavitisya na sluzhbu vidguknulisya lishe 375 licariv iz zagalnoyi kilkosti v 6 7 tisyach Ale vikoristovuvali i feodalne opolchennya prote obmezheno perevazhno dlya zahistu zemel vid morskih desantiv voroga ta na pivnichnomu kordoni z Shotlandiyeyu Pershij etap 1337 1360 Rozgortannya Stolitnoyi vijni Teritoriya Korolivstva Franciya zhovtij Korolivstva Angliya sirij Burgundiyi temno sirij Pershij etap vijni buv uspishnim dlya Angliyi Eduard III zdobuv nizku perekonlivih peremog zokrema v morskij bitvi bilya Slojsa 1340 ta v bitvi pri Kresi 1346 U 1347 roci anglijci zavoyuvali port Kale U 1351 roci zaznali vtrat bilya Ardra v 1352 roci rozbili francuziv bilya mistechka Moron u Bretani U 1356 roci anglijska armiya pid komanduvannyam sina Eduarda III Eduarda Chornogo princa zavdala nishivnoyi porazki francuzam u bitvi pri Puatye uzyavshi v polon korolya Ioanna II Dobrogo Vijskovi nevdachi francuziv i ekonomichni trudnoshi prizveli do narodnih zburen Parizkogo povstannya 1357 1358 rokiv i Zhakeriyi 1358 roku Francuzi buli zmusheni uklasti prinizlivij dlya Franciyi mir v Bretinyi 1360 roku Za pidsumkami pershogo etapu vijni Eduard III zdobuv polovinu Bretani Akvitaniyu Kale Puatye i blizko polovini vasalnih volodin Franciyi Francuzka korona pozbulasya priblizno tretini teritoriyi Franciyi Mirnij period 1360 1369 Koli sin Ioanna II Dobrogo Lyudovik Anzhujskij poslanij v Angliyu yak zaruchnik i garant togo sho Ioann II ne vdastsya do vtechi utik u 1362 roci Ioann II dotrimuyuchis svoyeyi licarskoyi chesti povernuvsya do anglijskogo polonu Pislya togo yak Ioann pomer u pochesnomu poloni u 1364 roci francuzkim korolem stav Karl V Mir pidpisanij u Bretinyi viklyuchav pravo Eduarda III na pretenziyi na francuzku koronu U toj zhe chas Eduard III rozshiriv svoyi volodinnya v Akvitaniyi i micno zakripiv za soboyu Kale Faktichno Eduard III vzhe ne pretenduvav na francuzkij prestol i Karl V pochav buduvati plani vidvoyuvannya zahoplenih anglijcyami zemel U 1369 roci pid privodom nedotrimannya Eduardom III umov mirnogo dogovoru pidpisanogo v Bretinyi Karl V ogolosiv Angliyi vijnu Posilennya Francuzkogo korolivstva Drugij etap 1369 1389 Franciya stanom na 1380 rik Skoristavshis perepochinkom francuzkij korol Karl V reorganizuvav armiyu pidsilivshi yiyi artileriyeyu i proviv ekonomichni reformi Ce dalo zmogu francuzam na drugomu etapi vijni v 1370 h rokah dosyagti znachnih voyennih uspihiv Anglijci buli vitisneni z krayini Popri te sho vijna za bretonsku spadshinu zakinchilasya peremogoyu anglijciv u bitvi pri Ore bretonski gercogi viyavlyali loyalnist do francuzkoyi vladi a bretonskij licar Bertran dyu Geklen navit stav konetablem Franciyi U cej zhe chas Eduard Chornij Princ z 1366 roku buv zajnyatij vijnoyu na Iberijskomu pivostrovi a Eduard III stav zanadto starim shob komanduvati vijskami Use ce spriyalo Franciyi Pedro Kastilskij chiyi dochki Konstanciya ta Izabella mali za cholovikiv brativ Eduarda Chornogo Princa Dzhona Gonta ta Edmunda Lengli buv zmishenij z tronu v 1370 roci Enrike II za pidtrimki francuziv pid komanduvannyam Bertrana dyu Geklena Rozgorilasya vijna mizh Kastiliyeyu i Franciyeyu z odnogo boku i Portugaliyeyu z Angliyeyu z inshogo Iz zagibellyu sera Dzhona Chendosa seneshalya Puatu i polonom kaptalu de Busha Angliya vtratila svoyih najkrashih voyenachalnikiv Dyu Geklen sliduyuchi oberezhnij Fabianskij strategiyi v seriyi kampanij unikayuchi zitknen z velikimi anglijskimi armiyami zvilniv bagato mist zokrema takih yak Puatye 1372 i Berzherak 1377 Soyuznij franko kastilskij flot zdobuv vpevnenu peremogu pri La Rosheli znishivshi anglijsku eskadru Zi svogo boku anglijske komanduvannya vchinilo seriyu rujnivnih grabizhnickih rejdiv odnak dyu Geklen znovu zumiv uniknuti zitknen Zi smertyu Eduarda Chornogo Princa v 1376 roci ta Eduarda III v 1377 na anglijskij prestol vstupiv nepovnolitnij sin princa Richard II Bertran dyu Geklen pomer u 1380 roci prote v Angliyi vinikla nova zagroza na pivnochi z boku Shotlandiyi U 1388 roci anglijski vijska buli rozbiti shotlandcyami u U zv yazku z krajnim visnazhennyam oboh storin v 1396 voni uklali peremir ya Druge peremir ya 1389 1415 U cej chas francuzkij korol Karl VI yakij zastupiv na batkivskij prestol u 1380 mu roci ostatochno zbozhevoliv a zgodom stavsya novij zbrojnij konflikt mizh jogo dvoyuridnim bratom gercogom Burgundskim Zhanom Bezstrashnim ta jogo bratom Lyudovikom Orleanskim Pislya vbivstva Lyudovika armanyaki yaki protistoyali partiyi Zhana Bezstrashnogo zahopili vladu Do 1410 roku obidvi storoni namagalis zaklikati sobi na dopomogu anglijski vijska Angliya oslablena vnutrishnimi smutami ta povstannyami v Irlandiyi j Uelsi vstupila u novu vijnu z Shotlandiyeyu Krim cogo u krayini bushuvali she dvi gromadyanski vijni Bilshu chastinu svogo pravlinnya Richard II proviv u borotbi z Irlandiyeyu Do momentu usunennya Richarda i vocarinnya na anglijskomu prestoli Genriha IV irlandsku problemu ne bulo rozv yazano Na dodatok do vsogo v Uelsi spalahnulo povstannya pid provodom yake bulo ostatochno pridushene lishe do 1415 roku Protyagom dekilkoh rokiv Uels faktichno buv samostijnoyu krayinoyu Skoristavshis zminoyu koroliv v Angliyi shotlandci proveli dekilka rejdiv v anglijski zemli Odnak anglijski vijska yaki perejshli u kontrnastup rozgromili shotlandciv u bitvi pid Gomildon Gillom v 1402 roci Uslid za cimi podiyami graf Genri Persi pidnyav povstannya proti korolya yake vililosya v dovgu i krovoprolitnu borotbu yaka zavershilasya lishe do 1408 roku U ci skladni roki Angliya do togo zh zaznala nabigiv francuzkih i skandinavskih pirativ yaki zavdali vazhkogo udaru po yiyi flotu j torgivli Cherez usi ci problemi vtruchannya v spravi Franciyi bulo vidkladene azh do 1415 roku Tretij etap 1415 1429 Okupaciya FranciyiProte za francuzkogo korolya Karla VI anglijci znovu stali dosyagati peremogi zokrema rozgromili francuziv v bitvi pid Azenkurom 1415 roku Anglijskij tron yakij zajmav v cej chas korol Genrih V za p yat rokiv pidporyadkuvav sobi priblizno polovinu teritoriyi Franciyi i dobivsya viznannya ugodi v Trua 1420 roku yaka peredbachala ob yednannya dvoh krayin pid vladoyu anglijskoyi koroni Chetvertij etap 1429 1453 Porazka AngliyiPerelom nastav u 1420 h rokah na chetvertomu etapi vijni pislya togo yak francuzku armiyu ocholila Zhanna d Ark Pid yiyi kerivnictvom francuzi vizvolili vid anglijciv Orlean 1429 Navit strata Zhanni d Ark 1431 roku ne pereshkodila francuzam uspishno zavershiti vijskovi diyi U 1435 roci gercog Burgundskij uklav soyuznij dogovir iz korolem Franciyi Karlom VII Do 1436 roku Parizh perejshov pid kontrol francuziv U 1450 roci francuzka armiya otrimala perekonlivu peremogu v bitvi pri normanskomu misti Kan U 1453 roci kapitulyaciya anglijskogo garnizonu v Bordo poklala kinec Stolitnij vijni Znachennya vijniBurgundski teritoriyi pomaranchevij zhovtij i mezhi Korolivstva Franciya chervonij pislya Burgundskoyi vijni Stolitnya vijna bula periodom strimkoyi vijskovoyi revolyuciyi Zbroya taktika struktura armij ta socialne znachennya buli dokorinno zmineni chastkovo cherez vijskovi vitrati chastkovo cherez tehnologichnij postup ta vijskovij dosvid zdobutij pid chas vijni Do pochatku Stolitnoyi vijni vazhka kinnota vvazhalasya najpotuzhnishoyu vijskovoyu odiniceyu ale pislya vijni cya dumka zminilas Efektivnist vikoristannya vazhkoyi kinnoti bula zvedena do minimumu cherez zastosuvannya dovgih lukiv potim strileckoyi zbroyi Eduard III proslavivsya taktikoyu za yakoyu vershniki spishuvalisya i stavali v shilni ryadi razom z luchnikami a koni vikoristovuvalisya lishe yak tyaglova sila Anglijci pochali shiroko zastosovuvati legku kinnotu Cyu taktiku bulo vinajdeno pid chas anglo shotlandskih vijn koli legka kinnota mogla efektivno diyati na bolotyanomu ta skladnomu relyefi de vazhka kinnota zaznavala trudnoshiv Pid chas zitknen z vorogom vershniki spishuvalis i bilisya yak pihota Na chas zavershennya Stolitnoyi vijni ci ta inshi faktori prizveli do znizhennya roli vazhkoyi kinnoti yaka potrebuvala dorogih obladunkiv ta gruntovnogo trenuvannya Cherez ce vazhkoozbroyene licarstvo vicherpalo sebe yak vijskovij ta politichnij klas yakij vklyuchav predstavnikiv znati Vijna stimulyuvala nacionalistichni ruhi Vona spustoshila Franciyu yak teritoriyu ale pidnyala nacionalnij ruh Vijna prishvidshila proces peretvorennya Franciyi z feodalnoyi monarhiyi v centralizovanu derzhavu U 1445 roci vpershe z chasiv rimskoyi dobi bulo organizovano regulyarnu armiyu dlya borotbi proti grup maroderiv Zagonam najmanciv bulo zaproponovano priyednatisya do korolivskoyi armiyi na postijnij osnovi abo zh buti znishenimi u razi vidmovi Franciya stvorilo armiyu z 6000 voyakiv yaka priznachalas dlya postupovogo vinishennya zalishkiv najmanciv yaki prodovzhuvali diyati na vlasnij rozsud Nova regulyarna armiya stala bilsh disciplinovanoyu i otrimala krashij profesijnij pidhid anizh yiyi poperednici Mayuchi pochatok yak konflikt mizh dvoma korolyami vijna zgodom poshirilasya j na narodi U Angliyi poshiryuvalisya chutki pro te sho francuzi planuyut vdertisya do krayini ta vikoriniti anglijsku movu Nacionalni pochuttya yaki vinikli zavdyaki takim chutkam she bilshe ob yednali yak Franciyu tak i Angliyu Vijna poklala kraj vzhitku francuzkoyi movi v Angliyi de vona bula movoyu znati ta torgivli z chasiv normanskogo zavoyuvannya i azh do 1362 roku Poshirennya chumi z suchasnimi kordonami Lou 1997 stavit pid sumniv toj fakt sho vijna dopomogla okresliti pochatkovi risi suchasnoyi politichnoyi kulturi Angliyi Nezvazhayuchi na te sho todishni prihilniki ta protivniki vijni ne mogli vplivati na situaciyu voni znachno vplinuli na majbutnye Angliya vtratila interes do konfliktiv yaki viklyuchayut nacionalni interesi rezultatom yakih do togo zh buli veliki vtrati ta ekonomichni negarazdi Obidvi naciyi mali slabkih lideriv ta nedisciplinovanih soldativ ale porivnyano z anglijcyami yaki rozglyadali vijnu z tochki zoru vitrat i pributkiv francuzi rozglyadali yiyi yak nagodu vignati inozemnih zagarbnikiv Bilshe togo francuzi znajshli alternativni metodi finansuvannya armiyi podatki na prodazh prizupinennya karbuvannya monet i na vidminu vid anglijciv buli mensh zalezhnimi vid podatkovih zboriv zaprovadzhenih derzhavnimi organami Takim chinom anglijski antivoyenni kola mali na svoyemu boci bilshe argumentiv Chuma i voyenni diyi zmenshili kilkist naselennya po vsij Yevropi Franciya vtratilo polovinu svogo naselennya pid chas vijni Normandiya vtratila tri chverti naselennya a Parizh dvi tretini Naselennya Angliyi v toj period skorotilosya na 20 33 cherez pandemiyu chumi Chornu smert Naslidki vijniU rezultati Angliya pozbulosya vsih svoyih volodin na kontinenti krim Kale yakij zalishavsya u skladi Angliyi do 1558 roku Anglijska korona vtratila veliki teritoriyi v pivdenno zahidnij Franciyi yakimi vona volodila z XII stolittya Bozhevillya anglijskogo korolya zanurilo krayinu v smugu anarhiyi i mizhusobic v yakij centralnimi dijovimi osobami vistupili voroguyuchi rodini Lankasteriv i Jorkiv U zv yazku z rozgortannyam gromadyanskoyi vijni Angliya ne malo sil i zasobiv dlya povernennya vtrachenih yak viyavilosya nazavzhdi teritorij na kontinenti Dodatkovo do vsogo skarbnicya bula spustoshena vijskovimi vitratami Protyagom vijni zminyuvavsya yiyi harakter rozpochavshis iz konfliktu mizh vasalom i senjorom vona potim pererosla u vijnu dvoh suverennih monarhiv dedali bilshe nabuvayuchi nacionalnij harakter iz shirokim zaluchennyam do konfliktu predstavnikiv riznih prosharkiv suspilstva Pidvishilasya rol nizhchih verstv naselennya yaki vpershe vnaslidok potuzhnih narodnih povstan doveli mozhlivist uspishnoyi borotbi za svoyi prava zi zbroyeyu v rukah Vijna mala silnij vpliv na rozvitok vijskovoyi spravi na polyah bitv zrosla rol pihoti yaka dovela zdatnist efektivno protistoyati licarskij kinnoti z yavilisya pershi postijni armiyi Buli vinajdeni novi vidi ozbroyennya z yavilisya spriyatlivi umovi dlya rozvitku vognepalnoyi zbroyi Div takozhPolitichna istoriya serednovichchyaDzherela angl angl angl Basovskaya N I Stoletnyaya vojna 1337 1453 gg Uchebnoe posobie M Vysshaya shkola 1985 185 s Biblioteka istorika 20 000 prim LiteraturaO Bordilovska Stolitnya vijna 1337 1453 Ukrayinska diplomatichna enciklopediya u 2 t red kol L V Guberskij golova ta in K Znannya Ukrayini 2004 T 2 M Ya 812 s ISBN 966 316 045 4 PosilannyaBoriskin Yu V Novi publikaciyi dzherel Do istoriyi stolitnoyi vijni 1337 1453 Vijskovo naukovij visnik 2009 Vip 12 S 3 14