Василь Земляк | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Василь Сидорович Вацик (при народженні Вацлав Вацек) | |||
Псевдонім | Василь Земляк | |||
Народився | 23 квітня 1923 Конюшівка, Подільська губернія, Українська СРР | |||
Помер | 17 березня 1977 (53 роки) Київ, Українська РСР, СРСР | |||
Поховання | Байкове кладовище | |||
Громадянство | | |||
Діяльність | письменник | |||
Alma mater | Поліський національний університет | |||
Мова творів | українська | |||
Роки активності | 1945-1977 | |||
Жанр | проза | |||
Членство | СП СРСР | |||
Нагороди | ![]() | |||
Премії | ![]() | |||
| ||||
|
Васи́ль Земля́к (справж. — Вацлав Сидорович Вацик (Вацек), чеськ. Václav Vacek; * 23 квітня 1923, Конюшівка — † 17 березня 1977, Київ) — український письменник і кіносценарист чеського походження, лауреат Шевченківської премії.
Життєпис
Ранні роки (1923-1941)
Народився 23 квітня 1923 року в селі Конюшівці (нині Липовецького району Вінницької області) в селянській сім'ї.
Батько майбутнього письменника, Вацек Сидір Йосипович (чех за походженням), народився і жив в с. Миколаївці, працював кравцем у поміщика Горлінського. Дочка господаря — Катерина стала його дружиною.
По батьковій лінії рід його походить із Чехії, звідки в 1874 році в Україну переселився прадід майбутнього письменника.
У документах Вацлава замість батькового прізвища Вацек (тобто малий Вацлав) в сільраді записали Вацик, очевидно, несвідомо намагаючись трохи українізувати. Так воно й фігурувало в документах.
Коли Василь закінчив три класи, у 1933 родина переїхала до чеських родичів і одержала житло в с. Миколаївка, там й оселилась до початку Другої світової війни, доки не звела своєї хати.
До 1937 року Василь навчався у чеській Миколаївській неповносередній школі(семирічка). У старших класах Василь Вацик був місцевою знаменитістю, бо писав свої перші вірші, п’єси, оповідання. По закінченню у 1939 році Юзефівської середньої школи, отримавши атестат десятирічки, він вступив до Харківського училища Ц.П.Ф. (цивільного повітряного флоту).
Воєнний час (1941-1944)
Весною 1941-го повернувся у Миколаївку. Мати, Катерина Олександрівна, якраз напередодні грізних подій війни тяжко занедужала й просила сина провідати її. Василь приїхав, а тут напад фашистів.
Восени 1941 року 18-річний Василь Вацик згуртував навколо себе друзів, колишніх співучнів із навколишніх сіл під час Другої Світової війни.
Щоб вберегти батьків та родичів від переслідувань фашистів, Василь взяв собі прізвисько – Земляк.
В лютому-березні 1942 року група в складі Вацика, Корнюка, Моркеса розпочали диверсійні акти на території Самгородоцького району. У травні цього ж року на дорозі між Махнівкою і Калинівкою, між станціями Миколаївка та Голендри пустили під укіс ворожий ешелон.
Улітку 1943 року на Юзефо-Миколаївському цукровому заводі створено підпільну групу. В її складі і продовжував боротьбу 20-річний Василь Вацик. А невдовзі іде в Ружинське партизанське зʼєднання Павла Шуляка, де спершу командує взводом, а потім окремим кінним загоном ім. О.Суворова, що діяв на території Вінницької, Житомирської і Київської областей.
Під час війни Вацика було двічі поранено (обидва рази кульові в ноги). Вперше влітку 1942 року, вдруге на початку 1944 року. Спершу легко спекався від рани, та наступне лікування в Погребищі прикувало до ліжка й поставило на милиці.
Повоєнні роки (1944-1957)
З червня 1944р. по листопад 1945 працює завідуючим плановим відділом в Козятинському райвиконкомі. Після цього працював керівником радгоспного відділку в селищі Червоному. Навесні 1946 року Василь Сидорович був змушений звільнитися через конфлікт з налаштованим проти нього керівництвом.
З 24 травня 1946 року став працювати у газеті «Радянська Житомирщина» (зараз «Житомирщина»). Із липня 1949 року Василь Вацик уже завідувач сільськогосподарського відділу в газеті, а з 9 вересня 1951-го – її відповідальний секретар. Загалом в газеті пропрацював 12 років до 1958 року.
Закінчив факультет мови та літератури Бердичівського учительського інституту (1948-1950).
Навчався на заочному відділені Житомирського сільськогосподарського інституту(1950-1954).
У 1955 році в журналі «Дніпро» у номерах 2, 3, 4 був надрукований твір «Рідна сторона. Поліська повість», вперше підписаний псевдонімом Земляк. Повість була надрукована у журналі Дніпро. Автора зробив знаменитим переклад повісті російською мовою та видання в популярній серії «Роман-газета», читання повісті на всесоюзному радіо.Наступного року повість вийшла окремим виданням.
У 1957 вийшла повість «Кам’яний Брід».
В Житомирі є одне місце, що служить найкращою пам’яттю про письменника – це знаменита Голова Чацького – мальовнича скеля над рікою Тетерів. Одна із найвідоміших «візитівок» обласного центру свого часу замалим не стала жертвою прагматизму комунальників, які видобували камінь для післявоєнної відбудови міста на кам’янистих річкових схилах. Лише завдяки сміливим публікаціям В. Вацика на сторінках «Радянської Житомирщини» (а часи тоді були сталінські) скелю Голова Чацького було врятовано.
В 1957 році 34-річного Земляка приняли до Спільки письменників України.
Ранній київський період (1958-1966)
У 1958 році переїхав до Києва, оскільки був запрошений на роботу головним редактором видавництва «Молодь».. З родиною з 1958 року жив у Києві на вулицях Білоруській та Обсерваторній.
У 1961 році вступив в Київську сільськогосподарську академію (зараз Національний університет біоресурсів і природокористування України (НУБіП України).
У 1963–1966 роках головний редактор Київської кіностудії імені О. П. Довженка, після цього працював керівником сценарної майстерні цієї ж студії.
Пізній київський період (1967-1977)
З 1967 року жив у будинку № 2 на вулиці Юрія Коцюбинського.
Помер 17 березня 1977 року від хвороби шлунку протягом 7-8 років.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2Wmk5bVl5OGxSREFsT1VNbFJEQWxRa1VsUkRBbFFqTWxSREFsUWpnbFJEQWxRa0lsUkRBbFFqQmZKVVF3SlRreUpVUXdKVUl3SlVReEpUZ3hKVVF3SlVJNEpVUXdKVUpDSlVReEpUaEdYeVZFTUNVNU55VkVNQ1ZDTlNWRU1DVkNReVZFTUNWQ1FpVkVNU1U0UmlWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ01DNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RKVVF3SlRsREpVUXdKVUpGSlVRd0pVSXpKVVF3SlVJNEpVUXdKVUpDSlVRd0pVSXdYeVZFTUNVNU1pVkVNQ1ZDTUNWRU1TVTRNU1ZFTUNWQ09DVkVNQ1ZDUWlWRU1TVTRSbDhsUkRBbE9UY2xSREFsUWpVbFJEQWxRa01sUkRBbFFrSWxSREVsT0VZbFJEQWxRa0VsUkRBbFFqQXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Похований на Байковому кладовищі.
Особисте життя
В 1944 році в госпіталі 21-річний Василь познайомився з медсестрою(звʼязковою) Ольгою Кузьмівною Чубар (1917-2005) (родом із Мармуліївки Володарського району Київської області) з якою невдовзі одружився. Дочка Олеся Земляк - працювала завідуючою інформаціно-бібліографічного відділу Наукової бібліотеки ім. Максимовича Київського найонального університетут ім . Т. Шевченка.
Василь, як і багато письменників того часу, що пройшли війну, захоплювався полюванням
Творчість
Ранні роки (1945-1957)
Друкуватися почав від 1945. У перших оповіданнях і нарисах («Родина Сосніних», «Вони залишились невідомими», «Дочка лісника» та ін.) зобразив недавнє воєнне минуле.
У 1955 році вийшов друком перший великий твір 32-річного Василя Земляка «Рідна сторона. Поліська повість».
За плечима, в минулому — юнацькі враження довоєнної дійсності (його вабило небо, й він, сільський хлопець із Вінниччини, став курсантом авіаучилища в Харкові), жорстоко скорочена війною молодість, тяжкий військовий досвід (був партизаном і звідав увесь драматизм боротьби з окупантами в їхньому тилу).
Повісті «Рідна сторона» та «Кам'яний Брід» (1957) присвячені темі українського повоєнного села, ці твори зображували цікаві, взяті з життя колізії, давали начерки колоритних характерів, розширювали «географію» образно освоюваної дійсності. У літературному контексті середини 50-х років вони поставали і як твори художньо своєрідні, і як помітна данина часові з «типовими» рисами так званої колгоспної прози.
Середні роки (1960-1966)
Творче змужніння Василя Земляка, як письменника, що вже мав власну тему й своєрідний стиль, засвідчили два наступні його твори — повісті «Гнівний Стратіон» (1960) і «Підполковник Шиманський» (1966), які явили читачеві вже досвідченішого й сформованішого автора. Оперті в своїй основі на факти часів війни (а їх письменник часто брав із особистого досвіду), ці повісті, порівняно з двома попередніми, майстерніше побудовані сюжетно, значно читабельніші й, разом із тим, виразніші: загальний їх тон здобуває ту окресленість, гнучкість, що найперш асоціюються з творчою особистістю письменника.
Працюючи на Київській кіностудії ім. Олександра Довженка, він створює низку сценаріїв, названих, утім, кіноповістями, — «Олесь Чоботар», «Новели Красного дому» (1963), «Останній патрон». Письменник відчуває смак до динамічного сюжету, до чітко вираженого протиборства сил, яке межує з пригодництвом. Але при цьому не втрачає набутого раніш, тобто загалом не міняє вже вироблених манери мовлення й погляду на зображуваний світ.
Пізні роки (1960-1966)
В 1971 році в журналі «Дніпро», 1971. № 1—3) публікується роман «Лебедина зграя». В 1977 виходить другий роман цієї дилогії «Зелені Млини». Ці твори були відзначений посмертно 1978 році Державною премією України імені Тараса Шевченка.
Письменник на тривалий час став об'єктом дискусій про українську прозу 1970-х років, хоча спершу критика була не вельми одностайною в оцінці цього роману.
«Лебедина зграя» найпереконливіше засвідчила висхідний напрям його творчості й стала вінцем пошуків у галузі стилю та характерології, ввібравши в себе весь попередній досвід. «Зелені Млини» доводили сюжет цього роману до часів Другої світової війни. Задумані були й виношувались «Веселі Боковеньки», третя частина твору, який мав би розгорнутися в епопею. Але цілком здійснити задумане Землякові не судилося через його смерть у 1977 році.
«Лебедина зграя» і «Зелений Млин» втілена в образі села Вавилон історія українського Побужжя, починаючи з пореволюційних подій, коли виникали комуни й точилася смертельна «класова» боротьба, й кінчаючи визволенням краю навесні 1944-го від фашистських окупантів. Елементи умовності, фантастики, гротеску допомагають читачеві помічати в історії й історіях вавилонських не тільки пряме, а й додаткове, друге значення, що асоціюється не просто з ідеєю, а з її філософічністю. Все, що відбувається у Вавилоні чи поблизу нього, знаходить відповідний коментар в устах «самодіяльного» філософа Левка Хороброго.
У творі проблема оповідача взагалі належить до особливо складних і значущих, оскільки йдеться не про стиль, не так про точку зору, як про оцінну позицію — героїв, автора, читача.
Події, зображені в романі-дилогії адресовані в життя, в реальність з конкретним змаганням сил, соціально, історично породжених. У «Лебединій зграї» це — бідняки, яких об'єднують у комуну, а з іншого боку, на другому полюсі — багатії, колишні власники — Бубели, Гусаки, Раденькі тощо. Тільки Явтушок Голий стоїть посередині, вагаючись, перебігаючи з табору в табір залежно від політичної погоди. Щоправда, деякий час намагається лишитися не те щоб «над», а «побіля» поєдинку й «філософ» Левко Хоробрий.
Одна з найприкметніших ознак твору — багатство й виразність соціально-психологічного типажу героїв, які справді сягають рівня типів, розмаїття живих, опуклих, тонко вималюваних характерів. Максим Тесля і Клим Синиця, «поет-сировар» Володя Яворський і Лель Лелькович, Орфей Кожушний і його (та, власне, не його) Мальва, брати Соколюки й Харитон Гапочка, Явтушкова Пріся й Паня Ластовенко, навіть зовсім епізодичні персонажі, як-от Тихін та Одарка, що любили обідати по сусідах надурняка, — кожен постає перед нашим зором як живий, думає, говорить і діє по-своєму, за велінням тільки йому притаманної «природи». А разом узяті вони й утворюють ту цілісність, ім'я якій народ — у конкретно-історичній соціальній його характеристиці.
За багатством деталей і подробиць майже ніде не губиться значущість: різні «побіжні» описи, сцени, міркування не просто цікаві, а й важливі, змістовні з погляду загальної ідеї твору (хоч тут, треба визнати, відбилися ідеологічні домінанти тодішньої радянської літератури, зокрема у трактуванні «революційного перетворення» дійсності та «соціалістичного будівництва»). Образ Явтушка — одне з найбільших досягнень автора — не виняток у цьому плані, так само як і яскраві описи побуту, звичаїв, сільського життя загалом.
Діалектика життєвих змін і сталості «основ життя» — це стихія Василя Земляка, Вавилон із його глибинними традиціями перетворюється, можна сказати, в нас на очах, щоб під кінець роману «вичерпати себе історично і соціально» (мовиться, правда, про назву) та стати Веселими Боковеньками. Разом з тим, є й у Вавилоні, й у Глинську, й у тих Веселих Боковеньках щось вічне, неперехідне — як народ, що тут живе й буде жити. Нащо вже Явтушок, цей гріх Вавилона, — його ненадія й непевність, а й він під кінець «знаходить себе» у благородному ділі. І Левко Хоробрий, не без філософського натяку, так підсумовує його життєвий шлях: «Він оживе в синах, в онуках і правнуках, і буде сукатися його ниточка в народі, доки існуватиме любов до землі й доки житиме носій тієї любові — селянин, з усіх суспільних витворів людських, може, найскладніший і найсуперечливіший». Вірний собі автор не втримується, щоб і тут не підправити високості цих слів уже Прісиним висновком у стилі цілого роману: «Згадаєте мене, що цей диявол переживе і сам Вавилон…».
Лебедину зграю» перекладено польською, німецькою, чеською, болгарською мовами.
В останні роки життя Василь Земляк створив трагедію «Президент» (1974 — 1976), присвячену боротьбі й смерті національного героя Чилі Сальвадора Альєнде.
Переклади творів
Переклади творів Земляка англійською виконував А. М. Біленко.
Бібліографія
- «Родина Сосніних» - оповідання (1950)
- «Вони залишились невідомими»
- «Дочка лісника»
- «Гіпократ»
- «Настінька» - гумореска (1952)
- «Істотна поправка» - новела (1952)
- «Напис на кавуні» - новела (1952)
- «Як закувала зозуля…» - новела (1952)
- «Тихоня» - оповідання (1954)
- «Ганна Лебідь» - новела (1955) (перше підписано псевдонімом «Василь Земляк»)
- «Рідна сторона. Поліська повість»» - повість (1955)
- «Кам’яний Брід» (1957)
- «Олесь Чоботар» - кіноповість (1957)
- «Гнівний Стратіон» - повість (1960)
- «Останній патрон» - кіноповість (1963)
- «Підполковник Шиманський» - повість (1966)
- «На Київському напрямку» - драма (1967)
- «Лебедина зграя» - роман (1971)
- «Ніч без милосердя» - повість (1973)
- «Президент» - (1976)
- «Зелені Млини» - роман (1976)
Фільмографія
Автор сценаріїв фільмів:
- «Люди моєї долини» (1960, у співавт.);
- «Новели Красного дому» (1963);
- «Дочка Стратіона» (1964, співавтор і режисер В. Левін);
- «На Київському напрямку» (1967, співавтор і режисер В. Т. Денисенко);
- «Важкий колос» (1969, у співавт.);
- «Зухвалість» (1971);
- «Вавилон XX» (1980, співавтор і режисер І. В. Миколайчук).
Нагороди, пам'ять
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2Wmk5bU1TOGxSREFsT1VNbFJEQWxRalVsUkRBbFFrTWxSREFsUWtVbFJERWxPREFsUkRFbE9UWWxSREFsUWpBbFJEQWxRa0lsUkRFbE9FTWxSREFsUWtRbFJEQWxRakJmSlVRd0pVSTBKVVF3SlVKRkpVUXhKVGc0SlVRd0pVSkJKVVF3SlVJd1h5VkVNQ1U1TWlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1TVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNRaVZFTVNVNFJWOGxSREFsT1RjbFJEQWxRalVsUkRBbFFrTWxSREFsUWtJbFJERWxPRVlsUkRBbFFrRWxSREVsT0ROZkpUSTRKVVF3SlRsQkpVUXdKVUk0SlVReEpUazNKVVF3SlVJeUpUSTVMbXB3Wnk4eU1EQndlQzBsUkRBbE9VTWxSREFsUWpVbFJEQWxRa01sUkRBbFFrVWxSREVsT0RBbFJERWxPVFlsUkRBbFFqQWxSREFsUWtJbFJERWxPRU1sUkRBbFFrUWxSREFsUWpCZkpVUXdKVUkwSlVRd0pVSkZKVVF4SlRnNEpVUXdKVUpCSlVRd0pVSXdYeVZFTUNVNU1pVkVNQ1ZDTUNWRU1TVTRNU1ZFTUNWQ09DVkVNQ1ZDUWlWRU1TVTRSVjhsUkRBbE9UY2xSREFsUWpVbFJEQWxRa01sUkRBbFFrSWxSREVsT0VZbFJEQWxRa0VsUkRFbE9ETmZKVEk0SlVRd0pUbEJKVVF3SlVJNEpVUXhKVGszSlVRd0pVSXlKVEk1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Лауреат Шевченківської премії (1978, посмертно). Нагороджений орденом «Знак Пошани» й медаллю.
В Києві, на вулиці М. Коцюбинського, 2 де з 1968 по 1977 рік працював письменник в 1983 році встановлено меморіальну дошку (бронза, барельєфний портрет, скульптор І. В. Макогон, архітектор ).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2TlM4MVpTOGxSREFsT1RJbFJEQWxRakFsUkRFbE9ERWxSREFsUWpnbFJEQWxRa0lsUkRFbE9FTmZKVVF3SlRrM0pVUXdKVUkxSlVRd0pVSkRKVVF3SlVKQ0pVUXhKVGhHSlVRd0pVSkJYeVZFTUNWQ01sOGxSREVsT1RZbFJERWxPREVsUkRFbE9ESWxSREFsUWtNbFJERWxPRE1sUkRBbFFqY2xSREFsUWpVbFJERWxPVGRmSlVRd0pUbEJKVVF3SlVKRkpVUXdKVUkzSlVReEpUaEdKVVF4SlRneUpVUXdKVUk0SlVRd0pVSkVKVVF3SlVJd0xtcHdaeTh5TXpCd2VDMGxSREFsT1RJbFJEQWxRakFsUkRFbE9ERWxSREFsUWpnbFJEQWxRa0lsUkRFbE9FTmZKVVF3SlRrM0pVUXdKVUkxSlVRd0pVSkRKVVF3SlVKQ0pVUXhKVGhHSlVRd0pVSkJYeVZFTUNWQ01sOGxSREVsT1RZbFJERWxPREVsUkRFbE9ESWxSREFsUWtNbFJERWxPRE1sUkRBbFFqY2xSREFsUWpVbFJERWxPVGRmSlVRd0pUbEJKVVF3SlVKRkpVUXdKVUkzSlVReEpUaEdKVVF4SlRneUpVUXdKVUk0SlVRd0pVSkVKVVF3SlVJd0xtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
В міському історичному музеї Козятина (Вінницька область) є меморіальний куток письменника, адже він у дитинстві жив на Козятинщині, зокрема в одному з чеських сіл району.
В журналі "Перець" № 11 за 1973р розміщено дружній жарж А. Арутюнянца , присвячений 50-літтю Василя Земляка.
Примітки
- Слабошпицький М. Ф. (1994). Василь Земляк (українська) . Київ: Дніпро. с. С. 20.
{{}}
:|pages=
має зайвий текст () - Горєва-Слидзюк Е. Василь Земляк і Житомирський національний агроекологічний університет (2013). Бібліотеки у збереженні культурної спадщини (українська) . Житомир: М. Косенко. с. – С. 237.
- geo.ladimir.kiev.ua
- . www.perets.org.ua (укр.). Архів оригіналу за 15 червня 2021. Процитовано 28 березня 2021.
Посилання
- Марко Роберт Стех «Очима культури» № 50. Про український «химерний роман» 1960-80-х рр.
- Марко Роберт Стех «Очима культури» № 51. Про Івана Миколайчука і кінофільм «Вавилон ХХ» [ 14 травня 2019 у Wayback Machine.]
Джерела та література
- Співець Вавілонії : До 80-річчя від дня народження письменника Василя Земляка - (1923-1977) / Вінниц. ОУНБ ім. К.А. Тімірязєва ; Уклад. Л.І. Заря. - Вінниця : [б.в.], 2003. - 5 с. : портр
- П. М. Бондарчук. Земляк Василь Сидорович [ 7 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2005. — Т. 3 : Е — Й. — С. 344. — .
- Г. М. Сивокінь. Земляк Василь [ 8 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2023. — .
Література
- Гуцало Євген. З колискової висі. — Літ. Україна, 1982, 7 січня.
- Жадько В. О. У пам'яті Києва: столичний некрополь письменників.-К.,2007.-С.81,107,236.
- Жадько В. О. Український некрополь.-К.,2005.-С.184.
- Загребельний Павло. В лебединих сурмах. — Літ. Україна, 1977, 22 березня.
- Загребельний Павло. Неложними устами. — К., «Рад. письменник», 1981.
- Зарудний М. Володар чарівного коня. — Зб. Василь Земляк, Чарівний кінь. Рад. письменник. — К., 1978.
- Земляк Василь. Чарівний кінь. — К., «Рад. письменник», 1978.
- Земляк Василь. …І прийде вся багатогранність життя! — Радянське літературознавство, 1976. № 1.
- Земляк Василь. Лебедина зграя. Зелені Млини. — К., «Дніпро», 1981.
- Земляк В. Шолохов. — Літ. Україна, 1982, 13 травня.
- Г. Сивокінь. Історія української літератури ХХ ст. — Кн. 2. — К.: Либідь, 1998.
- Сценаристы советского художественного кино. — Москва, 1970. — С. 144.
- Литературннй энциклопедический словарь. — Москва, 1987. — С. 605.
- Митці України : Енциклопедичний довідник / упоряд. : М. Г. Лабінський, В. С. Мурза ; за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1992. — 848 с. — . [Архівовано з першоджерела 12 вересня 2022.] — С. 266.
- Мистецтво України : Біографічний довідник / упоряд.: А. В. Кудрицький, М. Г. Лабінський ; за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1997. — 700 с. — . — С. 261—262.
- Слабошпицький Михайло. Так починався майстер… — Літ. Україна, 1979, 24 квітня.
- УСЕ: Універсальний словник-енциклопедія. К., 1999. — С. 527.
- Шаховський С. Василь Земляк // Письменники Радянської України. Вип. 11. Літературно-критичні нариси. — К., 1984. — С. 177—199.
- Шевченківські лауреати. 1962–2001 : енциклопедичний довідник / автор-упор. М. Г. Лабінський ; вступ. слово І. М. Дзюби. — К. : Криниця, 2001. — 696 с. — . — С. 187—189.
- Якименко Л. Романтическая устремленность. — Лит. газета, 1955 г., 27 октября.
- Лановик, Л. Я. Прадідів розчищені джерела. — Вінниця : "Тірас", 2004. — 144 с. — ISBN 966-8332-25-3.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Ukrcenter Primitki Vasil ZemlyakIm ya pri narodzhenni Vasil Sidorovich Vacik pri narodzhenni Vaclav Vacek Psevdonim Vasil ZemlyakNarodivsya 23 kvitnya 1923 1923 04 23 Konyushivka Podilska guberniya Ukrayinska SRRPomer 17 bereznya 1977 1977 03 17 53 roki Kiyiv Ukrayinska RSR SRSRPohovannya Bajkove kladovisheGromadyanstvo SRSRDiyalnist pismennikAlma mater Poliskij nacionalnij universitetMova tvoriv ukrayinskaRoki aktivnosti 1945 1977Zhanr prozaChlenstvo SP SRSRNagorodiPremiyi Zemlyak Vasil Sidorovich u Vikishovishi Vasi l Zemlya k spravzh Vaclav Sidorovich Vacik Vacek chesk Vaclav Vacek 23 kvitnya 1923 Konyushivka 17 bereznya 1977 Kiyiv ukrayinskij pismennik i kinoscenarist cheskogo pohodzhennya laureat Shevchenkivskoyi premiyi ZhittyepisRanni roki 1923 1941 Narodivsya 23 kvitnya 1923 roku v seli Konyushivci nini Lipoveckogo rajonu Vinnickoyi oblasti v selyanskij sim yi Batko majbutnogo pismennika Vacek Sidir Josipovich cheh za pohodzhennyam narodivsya i zhiv v s Mikolayivci pracyuvav kravcem u pomishika Gorlinskogo Dochka gospodarya Katerina stala jogo druzhinoyu Po batkovij liniyi rid jogo pohodit iz Chehiyi zvidki v 1874 roci v Ukrayinu pereselivsya pradid majbutnogo pismennika U dokumentah Vaclava zamist batkovogo prizvisha Vacek tobto malij Vaclav v silradi zapisali Vacik ochevidno nesvidomo namagayuchis trohi ukrayinizuvati Tak vono j figuruvalo v dokumentah Koli Vasil zakinchiv tri klasi u 1933 rodina pereyihala do cheskih rodichiv i oderzhala zhitlo v s Mikolayivka tam j oselilas do pochatku Drugoyi svitovoyi vijni doki ne zvela svoyeyi hati Do 1937 roku Vasil navchavsya u cheskij Mikolayivskij nepovnoserednij shkoli semirichka U starshih klasah Vasil Vacik buv miscevoyu znamenitistyu bo pisav svoyi pershi virshi p yesi opovidannya Po zakinchennyu u 1939 roci Yuzefivskoyi serednoyi shkoli otrimavshi atestat desyatirichki vin vstupiv do Harkivskogo uchilisha C P F civilnogo povitryanogo flotu Voyennij chas 1941 1944 Vesnoyu 1941 go povernuvsya u Mikolayivku Mati Katerina Oleksandrivna yakraz naperedodni griznih podij vijni tyazhko zaneduzhala j prosila sina providati yiyi Vasil priyihav a tut napad fashistiv Voseni 1941 roku 18 richnij Vasil Vacik zgurtuvav navkolo sebe druziv kolishnih spivuchniv iz navkolishnih sil pid chas Drugoyi Svitovoyi vijni Shob vberegti batkiv ta rodichiv vid peresliduvan fashistiv Vasil vzyav sobi prizvisko Zemlyak V lyutomu berezni 1942 roku grupa v skladi Vacika Kornyuka Morkesa rozpochali diversijni akti na teritoriyi Samgorodockogo rajonu U travni cogo zh roku na dorozi mizh Mahnivkoyu i Kalinivkoyu mizh stanciyami Mikolayivka ta Golendri pustili pid ukis vorozhij eshelon Ulitku 1943 roku na Yuzefo Mikolayivskomu cukrovomu zavodi stvoreno pidpilnu grupu V yiyi skladi i prodovzhuvav borotbu 20 richnij Vasil Vacik A nevdovzi ide v Ruzhinske partizanske zʼyednannya Pavla Shulyaka de spershu komanduye vzvodom a potim okremim kinnim zagonom im O Suvorova sho diyav na teritoriyi Vinnickoyi Zhitomirskoyi i Kiyivskoyi oblastej Pid chas vijni Vacika bulo dvichi poraneno obidva razi kulovi v nogi Vpershe vlitku 1942 roku vdruge na pochatku 1944 roku Spershu legko spekavsya vid rani ta nastupne likuvannya v Pogrebishi prikuvalo do lizhka j postavilo na milici Povoyenni roki 1944 1957 Z chervnya 1944r po listopad 1945 pracyuye zaviduyuchim planovim viddilom v Kozyatinskomu rajvikonkomi Pislya cogo pracyuvav kerivnikom radgospnogo viddilku v selishi Chervonomu Navesni 1946 roku Vasil Sidorovich buv zmushenij zvilnitisya cherez konflikt z nalashtovanim proti nogo kerivnictvom Z 24 travnya 1946 roku stav pracyuvati u gazeti Radyanska Zhitomirshina zaraz Zhitomirshina Iz lipnya 1949 roku Vasil Vacik uzhe zaviduvach silskogospodarskogo viddilu v gazeti a z 9 veresnya 1951 go yiyi vidpovidalnij sekretar Zagalom v gazeti propracyuvav 12 rokiv do 1958 roku Zakinchiv fakultet movi ta literaturi Berdichivskogo uchitelskogo institutu 1948 1950 Navchavsya na zaochnomu viddileni Zhitomirskogo silskogospodarskogo institutu 1950 1954 U 1955 roci v zhurnali Dnipro u nomerah 2 3 4 buv nadrukovanij tvir Ridna storona Poliska povist vpershe pidpisanij psevdonimom Zemlyak Povist bula nadrukovana u zhurnali Dnipro Avtora zrobiv znamenitim pereklad povisti rosijskoyu movoyu ta vidannya v populyarnij seriyi Roman gazeta chitannya povisti na vsesoyuznomu radio Nastupnogo roku povist vijshla okremim vidannyam U 1957 vijshla povist Kam yanij Brid V Zhitomiri ye odne misce sho sluzhit najkrashoyu pam yattyu pro pismennika ce znamenita Golova Chackogo malovnicha skelya nad rikoyu Teteriv Odna iz najvidomishih vizitivok oblasnogo centru svogo chasu zamalim ne stala zhertvoyu pragmatizmu komunalnikiv yaki vidobuvali kamin dlya pislyavoyennoyi vidbudovi mista na kam yanistih richkovih shilah Lishe zavdyaki smilivim publikaciyam V Vacika na storinkah Radyanskoyi Zhitomirshini a chasi todi buli stalinski skelyu Golova Chackogo bulo vryatovano V 1957 roci 34 richnogo Zemlyaka prinyali do Spilki pismennikiv Ukrayini Rannij kiyivskij period 1958 1966 U 1958 roci pereyihav do Kiyeva oskilki buv zaproshenij na robotu golovnim redaktorom vidavnictva Molod Z rodinoyu z 1958 roku zhiv u Kiyevi na vulicyah Biloruskij ta Observatornij U 1961 roci vstupiv v Kiyivsku silskogospodarsku akademiyu zaraz Nacionalnij universitet bioresursiv i prirodokoristuvannya Ukrayini NUBiP Ukrayini U 1963 1966 rokah golovnij redaktor Kiyivskoyi kinostudiyi imeni O P Dovzhenka pislya cogo pracyuvav kerivnikom scenarnoyi majsterni ciyeyi zh studiyi Piznij kiyivskij period 1967 1977 Z 1967 roku zhiv u budinku 2 na vulici Yuriya Kocyubinskogo Pomer 17 bereznya 1977 roku vid hvorobi shlunku protyagom 7 8 rokiv Mogila Vasilya Zemlyaka Pohovanij na Bajkovomu kladovishi Osobiste zhittya V 1944 roci v gospitali 21 richnij Vasil poznajomivsya z medsestroyu zvʼyazkovoyu Olgoyu Kuzmivnoyu Chubar 1917 2005 rodom iz Marmuliyivki Volodarskogo rajonu Kiyivskoyi oblasti z yakoyu nevdovzi odruzhivsya Dochka Olesya Zemlyak pracyuvala zaviduyuchoyu informacino bibliografichnogo viddilu Naukovoyi biblioteki im Maksimovicha Kiyivskogo najonalnogo universitetut im T Shevchenka Vasil yak i bagato pismennikiv togo chasu sho projshli vijnu zahoplyuvavsya polyuvannyamTvorchistRanni roki 1945 1957 Drukuvatisya pochav vid 1945 U pershih opovidannyah i narisah Rodina Sosninih Voni zalishilis nevidomimi Dochka lisnika ta in zobraziv nedavnye voyenne minule U 1955 roci vijshov drukom pershij velikij tvir 32 richnogo Vasilya Zemlyaka Ridna storona Poliska povist Za plechima v minulomu yunacki vrazhennya dovoyennoyi dijsnosti jogo vabilo nebo j vin silskij hlopec iz Vinnichchini stav kursantom aviauchilisha v Harkovi zhorstoko skorochena vijnoyu molodist tyazhkij vijskovij dosvid buv partizanom i zvidav uves dramatizm borotbi z okupantami v yihnomu tilu Povisti Ridna storona ta Kam yanij Brid 1957 prisvyacheni temi ukrayinskogo povoyennogo sela ci tvori zobrazhuvali cikavi vzyati z zhittya koliziyi davali nacherki koloritnih harakteriv rozshiryuvali geografiyu obrazno osvoyuvanoyi dijsnosti U literaturnomu konteksti seredini 50 h rokiv voni postavali i yak tvori hudozhno svoyeridni i yak pomitna danina chasovi z tipovimi risami tak zvanoyi kolgospnoyi prozi Seredni roki 1960 1966 Tvorche zmuzhninnya Vasilya Zemlyaka yak pismennika sho vzhe mav vlasnu temu j svoyeridnij stil zasvidchili dva nastupni jogo tvori povisti Gnivnij Stration 1960 i Pidpolkovnik Shimanskij 1966 yaki yavili chitachevi vzhe dosvidchenishogo j sformovanishogo avtora Operti v svoyij osnovi na fakti chasiv vijni a yih pismennik chasto brav iz osobistogo dosvidu ci povisti porivnyano z dvoma poperednimi majsternishe pobudovani syuzhetno znachno chitabelnishi j razom iz tim viraznishi zagalnij yih ton zdobuvaye tu okreslenist gnuchkist sho najpersh asociyuyutsya z tvorchoyu osobististyu pismennika Pracyuyuchi na Kiyivskij kinostudiyi im Oleksandra Dovzhenka vin stvoryuye nizku scenariyiv nazvanih utim kinopovistyami Oles Chobotar Noveli Krasnogo domu 1963 Ostannij patron Pismennik vidchuvaye smak do dinamichnogo syuzhetu do chitko virazhenogo protiborstva sil yake mezhuye z prigodnictvom Ale pri comu ne vtrachaye nabutogo ranish tobto zagalom ne minyaye vzhe viroblenih maneri movlennya j poglyadu na zobrazhuvanij svit Pizni roki 1960 1966 V 1971 roci v zhurnali Dnipro 1971 1 3 publikuyetsya roman Lebedina zgraya V 1977 vihodit drugij roman ciyeyi dilogiyi Zeleni Mlini Ci tvori buli vidznachenij posmertno 1978 roci Derzhavnoyu premiyeyu Ukrayini imeni Tarasa Shevchenka Pismennik na trivalij chas stav ob yektom diskusij pro ukrayinsku prozu 1970 h rokiv hocha spershu kritika bula ne velmi odnostajnoyu v ocinci cogo romanu Lebedina zgraya najperekonlivishe zasvidchila vishidnij napryam jogo tvorchosti j stala vincem poshukiv u galuzi stilyu ta harakterologiyi vvibravshi v sebe ves poperednij dosvid Zeleni Mlini dovodili syuzhet cogo romanu do chasiv Drugoyi svitovoyi vijni Zadumani buli j vinoshuvalis Veseli Bokovenki tretya chastina tvoru yakij mav bi rozgornutisya v epopeyu Ale cilkom zdijsniti zadumane Zemlyakovi ne sudilosya cherez jogo smert u 1977 roci Lebedina zgraya i Zelenij Mlin vtilena v obrazi sela Vavilon istoriya ukrayinskogo Pobuzhzhya pochinayuchi z porevolyucijnih podij koli vinikali komuni j tochilasya smertelna klasova borotba j kinchayuchi vizvolennyam krayu navesni 1944 go vid fashistskih okupantiv Elementi umovnosti fantastiki grotesku dopomagayut chitachevi pomichati v istoriyi j istoriyah vavilonskih ne tilki pryame a j dodatkove druge znachennya sho asociyuyetsya ne prosto z ideyeyu a z yiyi filosofichnistyu Vse sho vidbuvayetsya u Vaviloni chi poblizu nogo znahodit vidpovidnij komentar v ustah samodiyalnogo filosofa Levka Horobrogo U tvori problema opovidacha vzagali nalezhit do osoblivo skladnih i znachushih oskilki jdetsya ne pro stil ne tak pro tochku zoru yak pro ocinnu poziciyu geroyiv avtora chitacha Podiyi zobrazheni v romani dilogiyi adresovani v zhittya v realnist z konkretnim zmagannyam sil socialno istorichno porodzhenih U Lebedinij zgrayi ce bidnyaki yakih ob yednuyut u komunu a z inshogo boku na drugomu polyusi bagatiyi kolishni vlasniki Bubeli Gusaki Radenki tosho Tilki Yavtushok Golij stoyit poseredini vagayuchis perebigayuchi z taboru v tabir zalezhno vid politichnoyi pogodi Shopravda deyakij chas namagayetsya lishitisya ne te shob nad a pobilya poyedinku j filosof Levko Horobrij Odna z najprikmetnishih oznak tvoru bagatstvo j viraznist socialno psihologichnogo tipazhu geroyiv yaki spravdi syagayut rivnya tipiv rozmayittya zhivih opuklih tonko vimalyuvanih harakteriv Maksim Teslya i Klim Sinicya poet sirovar Volodya Yavorskij i Lel Lelkovich Orfej Kozhushnij i jogo ta vlasne ne jogo Malva brati Sokolyuki j Hariton Gapochka Yavtushkova Prisya j Panya Lastovenko navit zovsim epizodichni personazhi yak ot Tihin ta Odarka sho lyubili obidati po susidah nadurnyaka kozhen postaye pered nashim zorom yak zhivij dumaye govorit i diye po svoyemu za velinnyam tilki jomu pritamannoyi prirodi A razom uzyati voni j utvoryuyut tu cilisnist im ya yakij narod u konkretno istorichnij socialnij jogo harakteristici Za bagatstvom detalej i podrobic majzhe nide ne gubitsya znachushist rizni pobizhni opisi sceni mirkuvannya ne prosto cikavi a j vazhlivi zmistovni z poglyadu zagalnoyi ideyi tvoru hoch tut treba viznati vidbilisya ideologichni dominanti todishnoyi radyanskoyi literaturi zokrema u traktuvanni revolyucijnogo peretvorennya dijsnosti ta socialistichnogo budivnictva Obraz Yavtushka odne z najbilshih dosyagnen avtora ne vinyatok u comu plani tak samo yak i yaskravi opisi pobutu zvichayiv silskogo zhittya zagalom Dialektika zhittyevih zmin i stalosti osnov zhittya ce stihiya Vasilya Zemlyaka Vavilon iz jogo glibinnimi tradiciyami peretvoryuyetsya mozhna skazati v nas na ochah shob pid kinec romanu vicherpati sebe istorichno i socialno movitsya pravda pro nazvu ta stati Veselimi Bokovenkami Razom z tim ye j u Vaviloni j u Glinsku j u tih Veselih Bokovenkah shos vichne neperehidne yak narod sho tut zhive j bude zhiti Nasho vzhe Yavtushok cej grih Vavilona jogo nenadiya j nepevnist a j vin pid kinec znahodit sebe u blagorodnomu dili I Levko Horobrij ne bez filosofskogo natyaku tak pidsumovuye jogo zhittyevij shlyah Vin ozhive v sinah v onukah i pravnukah i bude sukatisya jogo nitochka v narodi doki isnuvatime lyubov do zemli j doki zhitime nosij tiyeyi lyubovi selyanin z usih suspilnih vitvoriv lyudskih mozhe najskladnishij i najsuperechlivishij Virnij sobi avtor ne vtrimuyetsya shob i tut ne pidpraviti visokosti cih sliv uzhe Prisinim visnovkom u stili cilogo romanu Zgadayete mene sho cej diyavol perezhive i sam Vavilon Lebedinu zgrayu perekladeno polskoyu nimeckoyu cheskoyu bolgarskoyu movami V ostanni roki zhittya Vasil Zemlyak stvoriv tragediyu Prezident 1974 1976 prisvyachenu borotbi j smerti nacionalnogo geroya Chili Salvadora Alyende Perekladi tvoriv Perekladi tvoriv Zemlyaka anglijskoyu vikonuvav A M Bilenko Bibliografiya Rodina Sosninih opovidannya 1950 Voni zalishilis nevidomimi Dochka lisnika Gipokrat Nastinka gumoreska 1952 Istotna popravka novela 1952 Napis na kavuni novela 1952 Yak zakuvala zozulya novela 1952 Tihonya opovidannya 1954 Ganna Lebid novela 1955 pershe pidpisano psevdonimom Vasil Zemlyak Ridna storona Poliska povist povist 1955 Kam yanij Brid 1957 Oles Chobotar kinopovist 1957 Gnivnij Stration povist 1960 Ostannij patron kinopovist 1963 Pidpolkovnik Shimanskij povist 1966 Na Kiyivskomu napryamku drama 1967 Lebedina zgraya roman 1971 Nich bez miloserdya povist 1973 Prezident 1976 Zeleni Mlini roman 1976 FilmografiyaAvtor scenariyiv filmiv Lyudi moyeyi dolini 1960 u spivavt Noveli Krasnogo domu 1963 Dochka Strationa 1964 spivavtor i rezhiser V Levin Na Kiyivskomu napryamku 1967 spivavtor i rezhiser V T Denisenko Vazhkij kolos 1969 u spivavt Zuhvalist 1971 Vavilon XX 1980 spivavtor i rezhiser I V Mikolajchuk Nagorodi pam yatMemorialna doshka Laureat Shevchenkivskoyi premiyi 1978 posmertno Nagorodzhenij ordenom Znak Poshani j medallyu V Kiyevi na vulici M Kocyubinskogo 2 de z 1968 po 1977 rik pracyuvav pismennik v 1983 roci vstanovleno memorialnu doshku bronza barelyefnij portret skulptor I V Makogon arhitektor Stendi prisvyacheni pismenniku v miskomu istorichnomu muzeyi Kozyatina Vinnicka oblast listopad 2019 roku V miskomu istorichnomu muzeyi Kozyatina Vinnicka oblast ye memorialnij kutok pismennika adzhe vin u ditinstvi zhiv na Kozyatinshini zokrema v odnomu z cheskih sil rajonu V zhurnali Perec 11 za 1973r rozmisheno druzhnij zharzh A Arutyunyanca prisvyachenij 50 littyu Vasilya Zemlyaka PrimitkiSlaboshpickij M F 1994 Vasil Zemlyak ukrayinska Kiyiv Dnipro s S 20 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a pages maye zajvij tekst dovidka Goryeva Slidzyuk E Vasil Zemlyak i Zhitomirskij nacionalnij agroekologichnij universitet 2013 Biblioteki u zberezhenni kulturnoyi spadshini ukrayinska Zhitomir M Kosenko s S 237 geo ladimir kiev ua www perets org ua ukr Arhiv originalu za 15 chervnya 2021 Procitovano 28 bereznya 2021 PosilannyaMarko Robert Steh Ochima kulturi 50 Pro ukrayinskij himernij roman 1960 80 h rr Marko Robert Steh Ochima kulturi 51 Pro Ivana Mikolajchuka i kinofilm Vavilon HH 14 travnya 2019 u Wayback Machine Dzherela ta literaturaSpivec Vaviloniyi Do 80 richchya vid dnya narodzhennya pismennika Vasilya Zemlyaka 1923 1977 Vinnic OUNB im K A Timiryazyeva Uklad L I Zarya Vinnicya b v 2003 5 s portr P M Bondarchuk Zemlyak Vasil Sidorovich 7 serpnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2005 T 3 E J S 344 ISBN 966 00 0610 1 G M Sivokin Zemlyak Vasil 8 serpnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2001 2023 ISBN 966 02 2074 X LiteraturaGucalo Yevgen Z koliskovoyi visi Lit Ukrayina 1982 7 sichnya Zhadko V O U pam yati Kiyeva stolichnij nekropol pismennikiv K 2007 S 81 107 236 Zhadko V O Ukrayinskij nekropol K 2005 S 184 Zagrebelnij Pavlo V lebedinih surmah Lit Ukrayina 1977 22 bereznya Zagrebelnij Pavlo Nelozhnimi ustami K Rad pismennik 1981 Zarudnij M Volodar charivnogo konya Zb Vasil Zemlyak Charivnij kin Rad pismennik K 1978 Zemlyak Vasil Charivnij kin K Rad pismennik 1978 Zemlyak Vasil I prijde vsya bagatogrannist zhittya Radyanske literaturoznavstvo 1976 1 Zemlyak Vasil Lebedina zgraya Zeleni Mlini K Dnipro 1981 Zemlyak V Sholohov Lit Ukrayina 1982 13 travnya G Sivokin Istoriya ukrayinskoyi literaturi HH st Kn 2 K Libid 1998 Scenaristy sovetskogo hudozhestvennogo kino Moskva 1970 S 144 Literaturnnj enciklopedicheskij slovar Moskva 1987 S 605 Mitci Ukrayini Enciklopedichnij dovidnik uporyad M G Labinskij V S Murza za red A V Kudrickogo K Ukrayinska enciklopediya im M P Bazhana 1992 848 s ISBN 5 88500 042 5 Arhivovano z pershodzherela 12 veresnya 2022 S 266 Mistectvo Ukrayini Biografichnij dovidnik uporyad A V Kudrickij M G Labinskij za red A V Kudrickogo K Ukrayinska enciklopediya im M P Bazhana 1997 700 s ISBN 5 88500 071 9 S 261 262 Slaboshpickij Mihajlo Tak pochinavsya majster Lit Ukrayina 1979 24 kvitnya USE Universalnij slovnik enciklopediya K 1999 S 527 Shahovskij S Vasil Zemlyak Pismenniki Radyanskoyi Ukrayini Vip 11 Literaturno kritichni narisi K 1984 S 177 199 Shevchenkivski laureati 1962 2001 enciklopedichnij dovidnik avtor upor M G Labinskij vstup slovo I M Dzyubi K Krinicya 2001 696 s ISBN 966 7575 29 2 S 187 189 Yakimenko L Romanticheskaya ustremlennost Lit gazeta 1955 g 27 oktyabrya Lanovik L Ya Pradidiv rozchisheni dzherela Vinnicya Tiras 2004 144 s ISBN 966 8332 25 3