Любомир Дмитрович Дмитерко | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|
![]() | ||||||
Народився | 18 березня 1911 Винники, Львівський повіт, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина[1] | |||||
Помер | 2 жовтня 1985 (74 роки) Київ, Українська РСР, СРСР | |||||
Поховання | Байкове кладовище | |||||
Громадянство | | |||||
Національність | українець | |||||
Діяльність | поет, прозаїк, драматург, публіцист | |||||
Alma mater | Кам'янець-Подільський національний університет імені Івана Огієнка | |||||
Мова творів | українська | |||||
Напрямок | соціалістичний реалізм | |||||
Жанр | п'єса, роман, нарис і вірш | |||||
Членство | СП СРСР | |||||
Партія | КПРС | |||||
Учасник | німецько-радянська війна | |||||
Нагороди |
| |||||
Премії |
| |||||
|
Любоми́р Дми́трович Дмите́рко (18 березня 1911, Винники — 2 жовтня 1985, Київ) — український письменник, поет, прозаїк, драматург, публіцист, сценарист, перекладач. Лауреат Державної премії України імені Тараса Шевченка. Один з трьох членів літературної групи «Західна Україна», які не потрапили до радянського ГУЛАГу.
Біографія
Народився 18 березня 1911 року в родині сільського вчителя в селі Винники біля Львова (нині місто-супутник Львова, підпорядковане його міській раді). Коли Любомирові було три роки, розпочалася Перша світова війна. У зрілі роки поет напише :
![]() | Коли я згадую своє дитинство, в пам'яті виринають шляхи-дороги. Безмежні дороги біженських злигоднів. Перша світова війна. Мені три роки, а я вже за тридев'ять земель від рідної хати. Короткочасне повернення до мальовничих Винників, і знову втеча від білопольських банд галерчиків і пілсудчиків. Скінчилось дитинство в чарівному Кам'янці-Подільському та навколишніх селах, де вчителював мій покійний батько. | ![]() |
1919 року родина Дмитерків, «рятуючись від білополяків» , переїхала до Кам'янця-Подільського. Тут Любомир навчався в першій єдиній трудовій школі імені Степана Руданського, що в Старому місті. Тоді школа була семирічною (нині це загальноосвітня школа I—III ступенів № 1). У поемі «З ночі в день» поет писав:
- У місті вільному від гніту панського,
- Над звивистим Смотричем, у Кам'янці,
- Я вчився у школі Степана Руданського,
- Де гризли абетку вчорашні бійці.
Навчання в школі Дмитерко згадав і в статті «Його слово не вмре, не загине», опублікованій 1968 року в збірнику «Степанові Руданському»
![]() | Десь у 1922—1924 роках учився я в Кам'янець-Подільській першій єдиній трудовій школі імені Руданського. Нам, школярам, добре відома була багата на невдачі і страждання біографія Степана Васильовича. Ми захоплювалися його блискучими співомовками. Це захоплення я і мій старший брат перенесли і в родину. То ж тонесенька книжечка співомовок, випущена в буремні революційні роки вже не пам'ятаю яким видавництвом, була зачитана до дірок. | ![]() |
Батько Любомира, тривалий час пропрацювавши в освіті і діставши ще за Австро-Угорщини пенсію, повернувся до вчителювання в Наддніпрянській Україні і став ревним виконавцем директив влади. Зокрема, його атеїстична пропаганда в одному із сіл спричинилася до того, що релігійна громада («куркульня», як пише в автобіографії Любомир Дмитерко) пообіцяла батька вбити, а хату спалити.
Закінчивши семирічну школу, Любомир навчався в Кам'янці-Подільському в лісовій професійній школі, а далі в інституті народної освіти (нині Кам'янець-Подільський національний університет імені Івана Огієнка).
1928 року газета «Червоний кордон», що видавалася в Кам'янці-Подільському, опублікувала перший вірш Дмитерка — «Мати». 1956 року поет писав :
![]() | Коли я згадую свою творчу молодість, у пам'яті моїй встає сонячний квітневий день і я, щасливий, юний (мені було тоді сімнадцять років), іду чудовим парком над скелястим Смотричем із свіжою, що пахне друкарською фарбою, газетою в руках. Це було у Кам'янці-Подільському, в 1928 році. У газеті «Червоний кордон» було надруковано мій перший вірш «Мати». Потім у цій же газеті друкувалось багато моїх віршів, оповідань і, навіть, два романи з продовженням. | ![]() |
«Спокушений чарами поетичної музи», Дмитерко покинув навчання в Кам'янець-Подільському інституті народної освіти, де був тільки факультет соціального виховання (соцвиху) й подався в Київ, де в місцевому ІНО (тепер Київський національний університет імені Тараса Шевченка) був ще один факультет — професійної освіти (профосу), із сильною професурою, який готував фахівців вищого профілю, а головне, давав значно більший обсяг знань. Саме на цей факультет Дмитерко надумав перевестися. Проте кожен факультет мав не тільки свій профіль а й навчальну програму, тому Дмитеркові відмовили, запропонувавши йти на соцвих або вступити заново — на . Поет образився, бо, за його словами, «прочитав гори літератури і ладен був змагатися не з одним студентом профосу». Дмитерко став працювати позаштатним репортером обласної комсомольської газети «Молодий більшовик» (редакція містилася в довгому темному коридорі на розі вулиць Леніна та Володимирської, де згодом розмістився готель «Театральний»). Заробляючи копійки, Любомир писав вірші та підшукував соліднішу роботу. На кінофабриці (нині Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка) її головний редактор, письменник Володимир Ярошенко, порадив Дмитеркові йти на сценарні курси, що саме відкрилися при Всеукраїнському фотокіноуправлінні (ВУФКУ).
На курсах історію та теорію кіно викладав знавець і дослідник цієї справи Георгій Авенаріус, теорію драми — український поет і критик Яків Савченко, сценарну справу — письменник та кінодраматург Вадим Охріменко, сучасну літературу — Олександр Корнійчук.
У 1931—1934 роках Дмитерко працював редактором, а в 1946—1947 роках — начальником сценарного відділу Київської кіностудії художніх фільмів. Від 1962 року був головним редактором журналу «Вітчизна».
1930 року 19-річний Дмитерко зумів видати одразу дві книжки — прозову та поетичну. У Києві в «Масовій бібліотеці» видавництва «Західна Україна» побачила світ накладом 15 тисяч примірників 32-сторінкова збірка оповідань «Вітер зі Сходу». Поетична збірка «Іду!», видана в Харкові у Державному видавництві України, була удвічі товстішою — 60 сторінок, але мала наклад значно менший — всього 2 тисячі примірників. Того ж року з'явилися рецензії на збірку «Іду!» — Євгена Адельгейма в десятому числі журналу «Життя й революція» та Миколи Шеремета в дванадцятому числі журналу «Молодняк».
Наступного року побачили світ ще дві віршовані книжки Любомира Дмитерка: поема «Сорочинська республіка» (10 тисяч примірників, 56 сторінок) у співавторстві з Марією Пригарою та друга книжка поезій «Товтри» (2 тисячі примірників, 136 сторінок), назву якій дав кряж Товтри поблизу Кам'янця-Подільського. Обидві книжки вийшли у видавництві «ЛіМ» («Література і Мистецтво»).
Працюючи в Києві, Любомир Дмитерко досить часто відвідував Кам'янець-Подільський. Про кілька таких відвідин упродовж 1932 року згадував літературний критик і драматург Борис Буркатов, який тоді навчався в Кам'янці-Подільському :
![]() | Тоді, в останні зимові дні року 1932 року, я бачив його вперше. Бачив у Кам'янці-Подільському під час мітингу на площі перед будинком районного комітету партії. З балкона, який служив трибуною, промовляли члени Політбюро ЦК Компартії України, нарком освіти М. О. Скрипник і секретар райкому партії, відомий поет і громадський діяч Іван Юліанович Кулик. Стояли поряд з ними представники громадськості міста, і серед них нам, групі студентів, хтось з обізнаних вказав на молодого поета Любомира Дмитерка, чиї вірші час від часу публікувала міська газета «Червоний кордон»… На вечорі з нагоди 60-річчя М. О. Скрипника виступив й Любомир Дмитерко. Уже другий рік він жив у Києві, працював на студії художніх фільмів, але завжди згадував Кам'янець, де залишились його батьки, брати і сестри, де пройшли дитинство і юність. Ще через кілька місяців він знову приїхав до Кам'янця-Подільського для участі в творчому вечорі І. Кулика. Відбувся той вечір у педагогічному інституті, де Іван Юліанович викладав курс літератури. Того ж року, в липні, Л. Дмитерко ще раз відвідав рідне місто, щоб виступити вже на останньому за участю Івана Кулика літературному вечорі. Пам'ятаю, як переповнений зал на обох вечорах тепло сприймав громадянську лірику свого земляка. | ![]() |
Дмитерко був членом літературної організації «Західна Україна». На початку 1933 року почалися арешти членів київської філії організації. 4 лютого було ув'язнено Любомира Дмитерка. Більшість заарештованих невдовзі після затримання написали заяви-каяття до колегії Державного політичного управління УСРР, визнавши свою належність до УВО — Української військової організації. Двоє із заарештованих — Любомира Дмитерка та Агату Турчинську — через те, що вони «не вписувалися» за віком і статтю в розроблену чекістами схему УВО, було звільнено (відповідно, 25 березня та 11 травня).
Учасник радянсько-німецької війни (був військовим кореспондентом армійських і фронтових газет). Друкувався з 1930 року.
Помер 2 жовтня 1985 року в Києві. Похований на Байковому кладовищі. 1990 року на могилі встановлено пам'ятник: на майданчику червоного мармуру куб, а на ньому — бронзове погруддя письменника. На кубі бронзовими літерами зроблено напис «Любомир Дмитерко. 1911—1985». Скульптор Іван Макогон .
Твори
Основні твори:
- збірка оповідань «Вітер зі Сходу» (1930)
збірки віршів:
- «Іду!» (1930)
- «Молода земля» (1935)
- «Книга боротьби» (1939)
- «Слава» (1942)
- «На полі бою» (1944)
- «Багряний ранок»
- «Вітчизна» (1948)
- «Осінь за океаном» (1959)
- «Крилатий кінь» (1974)
- «Земна вісь» (1977)
п'єси:
- «Генерал Ватутін» (1947)
- «Навіки разом» (1951)
- «Шляхи людські» (1960)
- «Лавровий вінок» (1972)
- драматична поема «Первоцвіт» (1970)
- роман «Розлука» (1957)
- трилогія «Міст через прірву»
- «Обпалені громами» (1962)
- «Планета в теплих долонях» (1963)
- «Вечірня зоря» (1965)
- повість «Останні кілометри» (1972)
Кінематографічна діяльність
Автор дикторського тексту до хронікально-документального фільму «Місто безсмертної слави» (1954), сценаріїв документальних стрічок:
- «Свято великої дружби» (1955)
- «З кіноапаратом по місту Кракову» (1958, у співавт.)
- «Слово про генерала» (1964)
художніх кінокартин:
- «Літа молодії» (1942, у співавт.)
- «Українські мелодії» (1945, у співавт., фільм-концерт)
- «Полум'я гніву» (1955)
- «Олекса Довбуш» (1960); режисерська розробка фільму розпочалася ще в жовтні 1940; автор сценарію Любомир Дмитерко, режисери фільму Амвросій Бучма і Н. П. Красій.
Перекладацька діяльність
У 1939 році київський «Держлітвидав УРСР» надрукував переклад вірменського народного епосу «Давид Сасунський». Серед перекладачів був і Дмитерко (також Павло Тичина, Володимир Свідзинський, Євген Фомін тощо). Переклад був зроблений за редакцією Любомира Дмитерка та Олександра Сороки та загальною редакцією Павла Тичини.
Також переклав виставу норвезького письменника Генріка Ібсена «Привиди» (1956, Держлітвидав УРСР).
Нагороди
Нагороджений орденом Вітчизняної війни першого ступеня, орденом Червоної Зірки, двома орденами Трудового Червоного Прапора, орденом Дружби народів, медалями.
1979 року отримав Державну премію УРСР імені Т. Г. Шевченка за збірки поезій «Світе мій» та «Основа».
Пам'ять
11 травня 1986 року Рада Міністрів УРСР ухвалила надати Кам'янець-Подільській середній школі № 12 ім'я Дмитерка (нині загальноосвітня школа I—III ступенів № 12 імені Любомира Дмитерка).
На початку жовтня 1986 року, в першу річницю смерті письменника, в Києві на будинку, де мешкав Любомир Дмитрович, встановлено меморіальну таблицю.
Примітки
- Дмитерко Любомир Дмитриевич // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохоров — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- Кам'янець-Подільський державний університет в особах. — Т. 2. — Кам'янець-Подільський, 2005. — С. 766.
- Зуб І. На півстолітнім рубежі // Дмитерко Любомир. Твори в чотирьох томах. — Т. 1. — К.: Дніпро, 1981. — С. 5.
- Дмитерко Л. Його слово не вмре, не загине // Степанові Руданському: Збірник художніх творів, статей, документів. — Одеса: Маяк, 1968. — С. 163.
- Український археографічний щорічник. — К., 1999. — Вип. 3/4. — С. 556.
- Дмитерко Л. Від усього серця // Кам'янець-Подільський: Літературно-художній альманах. — Хмельницький, 1956. — С. 7.
- Дмитерко Л. Обов'язок перед ним // Пам'ять серця: Спогади про Олександра Корнійчука. — К.: Дніпро, 1978. — С. 239.
- Кам'янець-Подільський державний університет в особах. — Т. 2. — Кам'янець-Подільський, 2005. — С. 767.
- народився 25 січня 1872 року
- Проценко Л. А. Київський некрополь : путівник-довідник / Людмила Проценко. — К. : Український письменник, 1994. — С. 142.
- Проценко Л. А. Київський некрополь : путівник-довідник / Людмила Проценко. — К. : Український письменник, 1994. — С. 141.
- Про присудження Державних премій Української РСР ім. Т. Г. Шевченка в галузі літератури, журналістики, мистецтва і архітектури 1979 року // Україна. — 1979. — 18 березня (№ 11). — С. 7.
- Шевченківські лауреати. 1962–2007 : енциклопедичний довідник / автор-упор. М. Г. Лабінський ; вступ. слова І. М. Дзюби, Р. М. Лубківського. — 2-ге вид., змін. і доп. — К. : Криниця, 2007. — 768 с. — . — С. 172.
- Будзей О. Чверть віку директором: 1 вересня — День знань [ 30 листопада 2018 у Wayback Machine.] // Подолянин. — 2006. — 1 вересня. — С. 6.
- Василенко В. Пам'яті письменника-комуніста: [Меморіальна дошка Любомиру Дмитерку] // Літературна Україна. — 1986. — 9 жовтня.
Література
Статті в енциклопедіях, довідниках
- Жадько В. Некрополь на Байковій горі. — К., 2008. — С. 83, 286.
- Жадько В. Український некрополь. — К., 2005. — С. 172.
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — . — Т. 2. — С. 527—528.
- Дубина М. Дмитерко Любомир Дмитрович // Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1979. — Т. 3 : Гердан — Електрографія. — 551, [1] с., [26] арк. іл. : іл., портр., карти + 1 арк с. — С. 390.
- Дубина М. Дмитерко Любомир Дмитрович // Українська літературна енциклопедія : В 5 т. / редкол.: І. О. Дзеверін (відповід. ред.) та ін. — К. : Голов. ред. УРЕ ім. М. П. Бажана, 1990. — Т. 2 : Д—К. — С. 71—72.
- Дмитерко Любомир Дмитрович // Мистецтво України : Біографічний довідник / упоряд.: А. В. Кудрицький, М. Г. Лабінський ; за ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1997. — С. 207. — .
- Всемирный биографический энциклопедический словарь. — Москва, 1998. — С. 247.
- Шевченківські лауреати. 1962–2001 : енциклопедичний довідник / автор-упор. М. Г. Лабінський ; вступ. слово І. М. Дзюби. — К. : Криниця, 2001. — 696 с. — . — С. 143—144.
- Шевченківські лауреати. 1962–2007 : енциклопедичний довідник / автор-упор. М. Г. Лабінський ; вступ. слова І. М. Дзюби, Р. М. Лубківського. — 2-ге вид., змін. і доп. — К. : Криниця, 2007. — 768 с. — . — С. 171—172.
- Герасимова Г. Дмитерко Любомир Дмитрович [ 24 червня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України / редкол.: В. А. Смолій та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — 518 с. : іл. — . — С. 403.
Книги про письменника
- Кузякина Н. Любомир Дмитерко: Литературно-критический очерк. — К.: Радянський письменник, 1951. — 63 с.
- Про Любомира Дмитерка: Літературно-критичні статті. — К.: Радянський письменник, 1971. — 269 с.
- Дубина М. Творчість Любомира Дмитерка. — К., 1977.
- Незакінчена розмова: Спогади, літературна спадщина [Л. Д. Дмитерка] / Упоряд. Б. А. Буркатов. — К.: Радянський письменник, 1987. — 175 с.
Статті в збірниках, газетах і журналах
- Байцар А. Видатні винниківчани: Науково — краєзнавче видання / А. Л. Байцар. — Львів-Винники, 2012. — 88 с.
- Зуб І. Любомир Дмитерко // Письменники Радянської України. Вип. 11. Літературно-критичні нариси. — К., 1984. с. 137—159.
- Козлова Н. Ростив поета Кам'янець…: Наші славетні // Прапор Жовтня (Кам'янець-Подільський). — 1981. — 18 березня. — С. 4.
- Давидова І. Його герої серед нас: [Про драматургію Любомира Дмитерка] // Вітчизна. — 1986. — № 3. — С. 183—187.
- Рубльов О. Невідомі документи до біографії Л. Д. Дмитерка: За матеріалами його слідчої справи 1933 р. // Український археографічний щорічник / Редкол.: П. С. Сохань (голов. ред.) та ін. — К., 1999. — Вип. 3/4. — С. 550—574.
- Завальнюк О., Комарніцький О. Дмитерко Любомир Дмитрович // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. — Т. 2. — Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2005. — С. 766—771.
- Меморіальний сайт пам'яті Любомира Дмитерка [ 24 травня 2015 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Dmiterko Ukrcenter Lyubomir Dmitrovich DmiterkoNarodivsya 18 bereznya 1911 1911 03 18 Vinniki Lvivskij povit Korolivstvo Galichini ta Volodimiriyi Avstro Ugorshina 1 Pomer 2 zhovtnya 1985 1985 10 02 74 roki Kiyiv Ukrayinska RSR SRSRPohovannya Bajkove kladovisheGromadyanstvo SRSRNacionalnist ukrayinecDiyalnist poet prozayik dramaturg publicistAlma mater Kam yanec Podilskij nacionalnij universitet imeni Ivana OgiyenkaMova tvoriv ukrayinskaNapryamok socialistichnij realizmZhanr p yesa roman naris i virshChlenstvo SP SRSRPartiya KPRSUchasnik nimecko radyanska vijnaNagorodiPremiyiMemorialna tablicya Lyubomi r Dmi trovich Dmite rko 18 bereznya 1911 Vinniki 2 zhovtnya 1985 Kiyiv ukrayinskij pismennik poet prozayik dramaturg publicist scenarist perekladach Laureat Derzhavnoyi premiyi Ukrayini imeni Tarasa Shevchenka Odin z troh chleniv literaturnoyi grupi Zahidna Ukrayina yaki ne potrapili do radyanskogo GULAGu BiografiyaNarodivsya 18 bereznya 1911 roku v rodini silskogo vchitelya v seli Vinniki bilya Lvova nini misto suputnik Lvova pidporyadkovane jogo miskij radi Koli Lyubomirovi bulo tri roki rozpochalasya Persha svitova vijna U zrili roki poet napishe Koli ya zgaduyu svoye ditinstvo v pam yati virinayut shlyahi dorogi Bezmezhni dorogi bizhenskih zligodniv Persha svitova vijna Meni tri roki a ya vzhe za tridev yat zemel vid ridnoyi hati Korotkochasne povernennya do malovnichih Vinnikiv i znovu vtecha vid bilopolskih band galerchikiv i pilsudchikiv Skinchilos ditinstvo v charivnomu Kam yanci Podilskomu ta navkolishnih selah de vchitelyuvav mij pokijnij batko 1919 roku rodina Dmiterkiv ryatuyuchis vid bilopolyakiv pereyihala do Kam yancya Podilskogo Tut Lyubomir navchavsya v pershij yedinij trudovij shkoli imeni Stepana Rudanskogo sho v Staromu misti Todi shkola bula semirichnoyu nini ce zagalnoosvitnya shkola I III stupeniv 1 U poemi Z nochi v den poet pisav U misti vilnomu vid gnitu panskogo Nad zvivistim Smotrichem u Kam yanci Ya vchivsya u shkoli Stepana Rudanskogo De grizli abetku vchorashni bijci dd Navchannya v shkoli Dmiterko zgadav i v statti Jogo slovo ne vmre ne zagine opublikovanij 1968 roku v zbirniku Stepanovi Rudanskomu Des u 1922 1924 rokah uchivsya ya v Kam yanec Podilskij pershij yedinij trudovij shkoli imeni Rudanskogo Nam shkolyaram dobre vidoma bula bagata na nevdachi i strazhdannya biografiya Stepana Vasilovicha Mi zahoplyuvalisya jogo bliskuchimi spivomovkami Ce zahoplennya ya i mij starshij brat perenesli i v rodinu To zh tonesenka knizhechka spivomovok vipushena v buremni revolyucijni roki vzhe ne pam yatayu yakim vidavnictvom bula zachitana do dirok Batko Lyubomira trivalij chas propracyuvavshi v osviti i distavshi she za Avstro Ugorshini pensiyu povernuvsya do vchitelyuvannya v Naddnipryanskij Ukrayini i stav revnim vikonavcem direktiv vladi Zokrema jogo ateyistichna propaganda v odnomu iz sil sprichinilasya do togo sho religijna gromada kurkulnya yak pishe v avtobiografiyi Lyubomir Dmiterko poobicyala batka vbiti a hatu spaliti Zakinchivshi semirichnu shkolu Lyubomir navchavsya v Kam yanci Podilskomu v lisovij profesijnij shkoli a dali v instituti narodnoyi osviti nini Kam yanec Podilskij nacionalnij universitet imeni Ivana Ogiyenka 1928 roku gazeta Chervonij kordon sho vidavalasya v Kam yanci Podilskomu opublikuvala pershij virsh Dmiterka Mati 1956 roku poet pisav Koli ya zgaduyu svoyu tvorchu molodist u pam yati moyij vstaye sonyachnij kvitnevij den i ya shaslivij yunij meni bulo todi simnadcyat rokiv idu chudovim parkom nad skelyastim Smotrichem iz svizhoyu sho pahne drukarskoyu farboyu gazetoyu v rukah Ce bulo u Kam yanci Podilskomu v 1928 roci U gazeti Chervonij kordon bulo nadrukovano mij pershij virsh Mati Potim u cij zhe gazeti drukuvalos bagato moyih virshiv opovidan i navit dva romani z prodovzhennyam Spokushenij charami poetichnoyi muzi Dmiterko pokinuv navchannya v Kam yanec Podilskomu instituti narodnoyi osviti de buv tilki fakultet socialnogo vihovannya socvihu j podavsya v Kiyiv de v miscevomu INO teper Kiyivskij nacionalnij universitet imeni Tarasa Shevchenka buv she odin fakultet profesijnoyi osviti profosu iz silnoyu profesuroyu yakij gotuvav fahivciv vishogo profilyu a golovne davav znachno bilshij obsyag znan Same na cej fakultet Dmiterko nadumav perevestisya Prote kozhen fakultet mav ne tilki svij profil a j navchalnu programu tomu Dmiterkovi vidmovili zaproponuvavshi jti na socvih abo vstupiti zanovo na Poet obrazivsya bo za jogo slovami prochitav gori literaturi i laden buv zmagatisya ne z odnim studentom profosu Dmiterko stav pracyuvati pozashtatnim reporterom oblasnoyi komsomolskoyi gazeti Molodij bilshovik redakciya mistilasya v dovgomu temnomu koridori na rozi vulic Lenina ta Volodimirskoyi de zgodom rozmistivsya gotel Teatralnij Zaroblyayuchi kopijki Lyubomir pisav virshi ta pidshukuvav solidnishu robotu Na kinofabrici nini Nacionalna kinostudiya hudozhnih filmiv imeni Oleksandra Dovzhenka yiyi golovnij redaktor pismennik Volodimir Yaroshenko poradiv Dmiterkovi jti na scenarni kursi sho same vidkrilisya pri Vseukrayinskomu fotokinoupravlinni VUFKU Na kursah istoriyu ta teoriyu kino vikladav znavec i doslidnik ciyeyi spravi Georgij Avenarius teoriyu drami ukrayinskij poet i kritik Yakiv Savchenko scenarnu spravu pismennik ta kinodramaturg Vadim Ohrimenko suchasnu literaturu Oleksandr Kornijchuk U 1931 1934 rokah Dmiterko pracyuvav redaktorom a v 1946 1947 rokah nachalnikom scenarnogo viddilu Kiyivskoyi kinostudiyi hudozhnih filmiv Vid 1962 roku buv golovnim redaktorom zhurnalu Vitchizna 1930 roku 19 richnij Dmiterko zumiv vidati odrazu dvi knizhki prozovu ta poetichnu U Kiyevi v Masovij biblioteci vidavnictva Zahidna Ukrayina pobachila svit nakladom 15 tisyach primirnikiv 32 storinkova zbirka opovidan Viter zi Shodu Poetichna zbirka Idu vidana v Harkovi u Derzhavnomu vidavnictvi Ukrayini bula udvichi tovstishoyu 60 storinok ale mala naklad znachno menshij vsogo 2 tisyachi primirnikiv Togo zh roku z yavilisya recenziyi na zbirku Idu Yevgena Adelgejma v desyatomu chisli zhurnalu Zhittya j revolyuciya ta Mikoli Sheremeta v dvanadcyatomu chisli zhurnalu Molodnyak Nastupnogo roku pobachili svit she dvi virshovani knizhki Lyubomira Dmiterka poema Sorochinska respublika 10 tisyach primirnikiv 56 storinok u spivavtorstvi z Mariyeyu Prigaroyu ta druga knizhka poezij Tovtri 2 tisyachi primirnikiv 136 storinok nazvu yakij dav kryazh Tovtri poblizu Kam yancya Podilskogo Obidvi knizhki vijshli u vidavnictvi LiM Literatura i Mistectvo Pracyuyuchi v Kiyevi Lyubomir Dmiterko dosit chasto vidviduvav Kam yanec Podilskij Pro kilka takih vidvidin uprodovzh 1932 roku zgaduvav literaturnij kritik i dramaturg Boris Burkatov yakij todi navchavsya v Kam yanci Podilskomu Todi v ostanni zimovi dni roku 1932 roku ya bachiv jogo vpershe Bachiv u Kam yanci Podilskomu pid chas mitingu na ploshi pered budinkom rajonnogo komitetu partiyi Z balkona yakij sluzhiv tribunoyu promovlyali chleni Politbyuro CK Kompartiyi Ukrayini narkom osviti M O Skripnik i sekretar rajkomu partiyi vidomij poet i gromadskij diyach Ivan Yulianovich Kulik Stoyali poryad z nimi predstavniki gromadskosti mista i sered nih nam grupi studentiv htos z obiznanih vkazav na molodogo poeta Lyubomira Dmiterka chiyi virshi chas vid chasu publikuvala miska gazeta Chervonij kordon Na vechori z nagodi 60 richchya M O Skripnika vistupiv j Lyubomir Dmiterko Uzhe drugij rik vin zhiv u Kiyevi pracyuvav na studiyi hudozhnih filmiv ale zavzhdi zgaduvav Kam yanec de zalishilis jogo batki brati i sestri de projshli ditinstvo i yunist She cherez kilka misyaciv vin znovu priyihav do Kam yancya Podilskogo dlya uchasti v tvorchomu vechori I Kulika Vidbuvsya toj vechir u pedagogichnomu instituti de Ivan Yulianovich vikladav kurs literaturi Togo zh roku v lipni L Dmiterko she raz vidvidav ridne misto shob vistupiti vzhe na ostannomu za uchastyu Ivana Kulika literaturnomu vechori Pam yatayu yak perepovnenij zal na oboh vechorah teplo sprijmav gromadyansku liriku svogo zemlyaka Dmiterko buv chlenom literaturnoyi organizaciyi Zahidna Ukrayina Na pochatku 1933 roku pochalisya areshti chleniv kiyivskoyi filiyi organizaciyi 4 lyutogo bulo uv yazneno Lyubomira Dmiterka Bilshist zaareshtovanih nevdovzi pislya zatrimannya napisali zayavi kayattya do kolegiyi Derzhavnogo politichnogo upravlinnya USRR viznavshi svoyu nalezhnist do UVO Ukrayinskoyi vijskovoyi organizaciyi Dvoye iz zaareshtovanih Lyubomira Dmiterka ta Agatu Turchinsku cherez te sho voni ne vpisuvalisya za vikom i stattyu v rozroblenu chekistami shemu UVO bulo zvilneno vidpovidno 25 bereznya ta 11 travnya Uchasnik radyansko nimeckoyi vijni buv vijskovim korespondentom armijskih i frontovih gazet Drukuvavsya z 1930 roku Mogila Lyubomira Dmiterka Pomer 2 zhovtnya 1985 roku v Kiyevi Pohovanij na Bajkovomu kladovishi 1990 roku na mogili vstanovleno pam yatnik na majdanchiku chervonogo marmuru kub a na nomu bronzove pogruddya pismennika Na kubi bronzovimi literami zrobleno napis Lyubomir Dmiterko 1911 1985 Skulptor Ivan Makogon TvoriOsnovni tvori zbirka opovidan Viter zi Shodu 1930 zbirki virshiv Idu 1930 Moloda zemlya 1935 Kniga borotbi 1939 Slava 1942 Na poli boyu 1944 Bagryanij ranok Vitchizna 1948 Osin za okeanom 1959 Krilatij kin 1974 Zemna vis 1977 p yesi General Vatutin 1947 Naviki razom 1951 Shlyahi lyudski 1960 Lavrovij vinok 1972 dramatichna poema Pervocvit 1970 roman Rozluka 1957 trilogiya Mist cherez prirvu Obpaleni gromami 1962 Planeta v teplih dolonyah 1963 Vechirnya zorya 1965 povist Ostanni kilometri 1972 Kinematografichna diyalnistAvtor diktorskogo tekstu do hronikalno dokumentalnogo filmu Misto bezsmertnoyi slavi 1954 scenariyiv dokumentalnih strichok Svyato velikoyi druzhbi 1955 Z kinoaparatom po mistu Krakovu 1958 u spivavt Slovo pro generala 1964 hudozhnih kinokartin Lita molodiyi 1942 u spivavt Ukrayinski melodiyi 1945 u spivavt film koncert Polum ya gnivu 1955 Oleksa Dovbush 1960 rezhiserska rozrobka filmu rozpochalasya she v zhovtni 1940 avtor scenariyu Lyubomir Dmiterko rezhiseri filmu Amvrosij Buchma i N P Krasij Perekladacka diyalnistU 1939 roci kiyivskij Derzhlitvidav URSR nadrukuvav pereklad virmenskogo narodnogo eposu David Sasunskij Sered perekladachiv buv i Dmiterko takozh Pavlo Tichina Volodimir Svidzinskij Yevgen Fomin tosho Pereklad buv zroblenij za redakciyeyu Lyubomira Dmiterka ta Oleksandra Soroki ta zagalnoyu redakciyeyu Pavla Tichini Takozh pereklav vistavu norvezkogo pismennika Genrika Ibsena Prividi 1956 Derzhlitvidav URSR NagorodiNagorodzhenij ordenom Vitchiznyanoyi vijni pershogo stupenya ordenom Chervonoyi Zirki dvoma ordenami Trudovogo Chervonogo Prapora ordenom Druzhbi narodiv medalyami 1979 roku otrimav Derzhavnu premiyu URSR imeni T G Shevchenka za zbirki poezij Svite mij ta Osnova Pam yat11 travnya 1986 roku Rada Ministriv URSR uhvalila nadati Kam yanec Podilskij serednij shkoli 12 im ya Dmiterka nini zagalnoosvitnya shkola I III stupeniv 12 imeni Lyubomira Dmiterka Na pochatku zhovtnya 1986 roku v pershu richnicyu smerti pismennika v Kiyevi na budinku de meshkav Lyubomir Dmitrovich vstanovleno memorialnu tablicyu PrimitkiDmiterko Lyubomir Dmitrievich Bolshaya sovetskaya enciklopediya v 30 t pod red A M Prohorov 3 e izd Moskva Sovetskaya enciklopediya 1969 d Track Q649d Track Q17378135 Kam yanec Podilskij derzhavnij universitet v osobah T 2 Kam yanec Podilskij 2005 S 766 Zub I Na pivstolitnim rubezhi Dmiterko Lyubomir Tvori v chotiroh tomah T 1 K Dnipro 1981 S 5 Dmiterko L Jogo slovo ne vmre ne zagine Stepanovi Rudanskomu Zbirnik hudozhnih tvoriv statej dokumentiv Odesa Mayak 1968 S 163 Ukrayinskij arheografichnij shorichnik K 1999 Vip 3 4 S 556 Dmiterko L Vid usogo sercya Kam yanec Podilskij Literaturno hudozhnij almanah Hmelnickij 1956 S 7 Dmiterko L Obov yazok pered nim Pam yat sercya Spogadi pro Oleksandra Kornijchuka K Dnipro 1978 S 239 Kam yanec Podilskij derzhavnij universitet v osobah T 2 Kam yanec Podilskij 2005 S 767 narodivsya 25 sichnya 1872 roku Procenko L A Kiyivskij nekropol putivnik dovidnik Lyudmila Procenko K Ukrayinskij pismennik 1994 S 142 Procenko L A Kiyivskij nekropol putivnik dovidnik Lyudmila Procenko K Ukrayinskij pismennik 1994 S 141 Pro prisudzhennya Derzhavnih premij Ukrayinskoyi RSR im T G Shevchenka v galuzi literaturi zhurnalistiki mistectva i arhitekturi 1979 roku Ukrayina 1979 18 bereznya 11 S 7 Shevchenkivski laureati 1962 2007 enciklopedichnij dovidnik avtor upor M G Labinskij vstup slova I M Dzyubi R M Lubkivskogo 2 ge vid zmin i dop K Krinicya 2007 768 s ISBN 978 966 7575 81 6 S 172 Budzej O Chvert viku direktorom 1 veresnya Den znan 30 listopada 2018 u Wayback Machine Podolyanin 2006 1 veresnya S 6 Vasilenko V Pam yati pismennika komunista Memorialna doshka Lyubomiru Dmiterku Literaturna Ukrayina 1986 9 zhovtnya LiteraturaStatti v enciklopediyah dovidnikah Zhadko V Nekropol na Bajkovij gori K 2008 S 83 286 Zhadko V Ukrayinskij nekropol K 2005 S 172 Enciklopediya ukrayinoznavstva Slovnikova chastina v 11 t Naukove tovaristvo imeni Shevchenka gol red prof d r Volodimir Kubijovich Parizh Nyu Jork Molode zhittya 1955 1995 ISBN 5 7707 4049 3 T 2 S 527 528 Dubina M Dmiterko Lyubomir Dmitrovich Ukrayinska radyanska enciklopediya u 12 t gol red M P Bazhan redkol O K Antonov ta in 2 ge vid K Golovna redakciya URE 1979 T 3 Gerdan Elektrografiya 551 1 s 26 ark il il portr karti 1 ark s S 390 Dubina M Dmiterko Lyubomir Dmitrovich Ukrayinska literaturna enciklopediya V 5 t redkol I O Dzeverin vidpovid red ta in K Golov red URE im M P Bazhana 1990 T 2 D K S 71 72 Dmiterko Lyubomir Dmitrovich Mistectvo Ukrayini Biografichnij dovidnik uporyad A V Kudrickij M G Labinskij za red A V Kudrickogo K Ukrayinska enciklopediya im M P Bazhana 1997 S 207 ISBN 5 88500 071 9 Vsemirnyj biograficheskij enciklopedicheskij slovar Moskva 1998 S 247 Shevchenkivski laureati 1962 2001 enciklopedichnij dovidnik avtor upor M G Labinskij vstup slovo I M Dzyubi K Krinicya 2001 696 s ISBN 966 7575 29 2 S 143 144 Shevchenkivski laureati 1962 2007 enciklopedichnij dovidnik avtor upor M G Labinskij vstup slova I M Dzyubi R M Lubkivskogo 2 ge vid zmin i dop K Krinicya 2007 768 s ISBN 978 966 7575 81 6 S 171 172 Gerasimova G Dmiterko Lyubomir Dmitrovich 24 chervnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini redkol V A Smolij ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2004 T 2 G D 518 s il ISBN 966 00 0405 2 S 403 Knigi pro pismennika Kuzyakina N Lyubomir Dmiterko Literaturno kriticheskij ocherk K Radyanskij pismennik 1951 63 s Pro Lyubomira Dmiterka Literaturno kritichni statti K Radyanskij pismennik 1971 269 s Dubina M Tvorchist Lyubomira Dmiterka K 1977 Nezakinchena rozmova Spogadi literaturna spadshina L D Dmiterka Uporyad B A Burkatov K Radyanskij pismennik 1987 175 s Statti v zbirnikah gazetah i zhurnalah Bajcar A Vidatni vinnikivchani Naukovo krayeznavche vidannya A L Bajcar Lviv Vinniki 2012 88 s Zub I Lyubomir Dmiterko Pismenniki Radyanskoyi Ukrayini Vip 11 Literaturno kritichni narisi K 1984 s 137 159 Kozlova N Rostiv poeta Kam yanec Nashi slavetni Prapor Zhovtnya Kam yanec Podilskij 1981 18 bereznya S 4 Davidova I Jogo geroyi sered nas Pro dramaturgiyu Lyubomira Dmiterka Vitchizna 1986 3 S 183 187 Rublov O Nevidomi dokumenti do biografiyi L D Dmiterka Za materialami jogo slidchoyi spravi 1933 r Ukrayinskij arheografichnij shorichnik Redkol P S Sohan golov red ta in K 1999 Vip 3 4 S 550 574 Zavalnyuk O Komarnickij O Dmiterko Lyubomir Dmitrovich Kam yanec Podilskij derzhavnij universitet v osobah T 2 Kam yanec Podilskij Oiyum 2005 S 766 771 Memorialnij sajt pam yati Lyubomira Dmiterka 24 travnya 2015 u Wayback Machine