Волконський Сергій Григорович (нар. 8 (19) грудня 1788 — 28 листопада (10 грудня) 1865) — генерал-майор, бригадний командир 19 піхотної дивізії, декабрист, Герой Франко-російської війни 1812 року.
Волконський Сергій Григорович | |
---|---|
![]() | |
Народився | 8 (19) грудня 1788[1] Москва, Російська імперія |
Помер | 28 листопада (10 грудня) 1865[1] (76 років) Вороньки, Стародубський повіт, Чернігівська губернія, Російська імперія |
Поховання | Вороньки |
Країна | ![]() |
Діяльність | офіцер, мемуарист |
Учасник | Наполеонівські війни |
Членство | Південне товариство декабристів |
Роки активності | з 1796 |
Титул | князь |
Військове звання | генерал-майор |
Батько | d |
Мати | d |
Брати, сестри | Рєпнін-Волконський Микола Григорович і d |
У шлюбі з | Волконська Марія Миколаївна |
Діти | d і d |
Нагороди | |
|
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt3TDFObGNtZGxlVjlXYjJ4cmIyNXphMmw1WDJKNVgwSmxjM1IxZW1obGRpNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RVMlZ5WjJWNVgxWnZiR3R2Ym5OcmFYbGZZbmxmUW1WemRIVjZhR1YyTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Біографія
Походить зі старовинного роду чернігівських князів.Предки декабриста - знамениті в давньоруський історії Ольговичі, правили в Чернігові і були ініціаторами та учасниками безлічі міжусобних воєн в Україні-Русі. Сам декабрист належав до XXVI коліну роду Рюриковичів. По материнській лінії Волконський з роду князів Рєпніних. Батько — Член Державної Ради, генерал від кавалерії, князь Волконський Григорій Семенович (25.01.1742 — 17.07.1824), мати — кн. Рєпніна Олександра Миколаївна (25.04.1756 — 23.12.1834). С. Г. Волконський виховувався до 14 років вдома. Записаний до служби сержантом в Херсонський гренадерський полк (номінально) у 1796 році 8 років від народження до штабу фельдмаршала Суворова-Римнікського. На дійсній військовій службі з 28.12.1805 року.
Воював з французами в кампанію 1806 — 1807 років, заслужив орден Володимира 4 ступеня, золотий знак за Прейсіш-Ейлау ( 1807 ) і золоту шпагу за хоробрість.
1810 — 1811 — учасник військових кампаній в Османській імперії.
Учасник франко-російської війни 1812 року і закордонних походів. В 1812 р. був у почеті імператора Олександра I, потім в загоні Ф. Ф. Вінцингероде, за оборону переправи через ріку Москву отримав звання полковника. Брав участь майже у всіх великих битвах війни. В 1813 році отримав звання генерала.
Володів 10 000 десятин землі в Таврійській губернії, хутором під Одесою, 1046 кріпаками в і 545 в Ярославській губ..
Масон, член ложі «Об'єднаних друзів» (1812), ложі «Сфінкса» (1814), засновник ложі (1815) та почесний член Київської ложі «Товариство об'єднаних слов'ян».
Член Союзу благоденства (1819) і Південного товариства. З 1823 року Волконський очолює разом з Давидовим Василем Львовичем Каменську управу Південного товариства, активний учасник київських з'їздів, здійснював зв'язок між Північним товариством та Південним товариством. У 1825 році князь Волконський вів переговори про спільні дії і з Польським патріотичним товариством. Переговори ці закінчилися невдачею: ні з Північним, ні з Польським патріотичним товариствами південним змовникам домовитися так і не вдалося.
У 1824 році на виконання доручення Пестеля, Волконський їздив на Кавказ, намагаючись дізнатися, чи існує таємне суспільство в корпусі генерала О.П. Єрмолова.
Волконський - єдиний генерал дійсної військової служби, який узяв безпосередню участь у повстанні декабристів.
Заарештований 5.1.1826 року, доставлений до Петербургу і ув'язнений у Петропавлівській фортеці в № 4 Алексєєвського равеліну.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF5THlWRU1DVTVNaVZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDUWlWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDUkNWRU1TVTRNU1ZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNPUzVxY0djdk1qQXdjSGd0SlVRd0pUa3lKVVF3SlVKRkpVUXdKVUpDSlVRd0pVSkJKVVF3SlVKRkpVUXdKVUpFSlVReEpUZ3hKVVF3SlVKQkpVUXdKVUk0SlVRd0pVSTVMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Засуджений по 1 розряду і по конфірмації відправлений на каторжні роботи до Сибіру в кайданах. 22.8.1826 року строк скорочено до 15 років. 25 жовтня 1826 року прибув на . У вересні 1827 року відправлено до Читинського острогу. У дворі Читинського острогу був невеликий город - і Волконський вперше захопився "городництвом". У вересні 1830 року відправлено в Петровський завод, строк скорочено до 10 років в 1832 році. У Петровському Заводі, нової в'язниці, куди декабристів перевели з Чити у вересні 1830 року, каторги як такої взагалі не було: злочинців не змушували ходити на роботи, ті з них, у кого були сім'ї, могли жити в острозі разом з дружинами.
У Петровському заводі Волконський як і раніше займався "сільським господарством". І ще до того, як закінчився термін його каторжних робіт, по Сибіру стала поширюватися слава про надзвичайні овочі і фрукти, які він вирощував у своїх парниках. У 1834 році померла мати Волконського. Після смерті в її паперах знайшли лист з передсмертним проханням до імператора - пробачити сина.За клопотанням матері звільнений від каторжних робіт і виведений на поселення у Петровському заводі в 1835 році.
Дружина Сергія Волконського Марія Миколаївна Раєвська (25.12.1805 — 10.08.1863) поїхала слідом за чоловіком до Сибіру і в листопаді 1826 року прибула в Благодатний рудник.
З 1845 року родина Волконських мешкає в Іркутську. Волконський як і раніше живе в Уріку, лише зрідка відвідуючи сім'ю в Іркутську. У нього тепер зовсім інше життя - "хлібороба" та купця. Після закінчення каторжного терміну він отримав велику ділянку землі, і всі сили віддав її обробці. До кінця свого перебування в Сибіру ссильнопоселенец Сергій Волконський власною працею зібрав пристойний статок.
За С. Г. Волконському і його дітям повернено дворянство (дітям дарований князівський титул) і дозволено оселитися в Європейській Росії, місцем проживання визначено с. Зиково .
Помер Волконський Сергій Григорович в с.Воронки ( маєток Кочубея М.А., чоловіка дочки Волконського), колишній Козелецького повіту Чернігівської губернії, де і похований разом з дружиною.
Діти: син - ( 1832 - 1909 ), дочка - Олена Сергіївна ( 1835 - 1916 ).
Нагороди
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkxTDFadmJHdHZibk5yZVMwMFgxTmZSeTVxY0djdk1UVXdjSGd0Vm05c2EyOXVjMnQ1TFRSZlUxOUhMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
- Орден святого Володимира 4 ступеня з бантом.
- Золота шпага за хоробрість.
- Орден святого Володимира 3 ступеня.
- Військовий орден святого Георгія 4 ступеня.
- Орден святої Анни з діамантовими знаками.
- Орден святої Анни 1 ступеня.
- Орден "Pour le Mérite" (Пруссія).
Нагороди були повернуті С.Г.Волконському в 1863 році. «Ніколи не шкодував про свою зламану кар'єру і ставився холоднокровно до позбавлення його відзнак, С. Г. Волконський жалкував лише про втрату ним Георгіївського хреста, відзнаки на згадку Прейсіш - Ейлауської битви , і військової медалі дванадцятого року, як свідків його колишніх військових подвигів » - писав його син М.С.Волконський, перший біограф С.Г. Волконського.
Примітки
- Историческая энциклопедия Сибири / под ред. В. А. Ламин — Новосибирск: 2009. —
- О.И.Киянская ж."Отечественная история" №3 2003 [ 9 жовтня 2006 у Wayback Machine.] Декабрист Сергей Волконский
- Лада Вуичж."Наше наследие" № 58 2001 [ 22 березня 2011 у Wayback Machine.]«В дивном Фалле под Ревелем»
Див. також
Джерела
- О. Ф. Овсієнко. Волконський Сергій Григорович [ 3 червня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 613. — .
- Декабристы. Биографический справочник. Под ред. академика М. В. Нечкиной.- М.,"Наука", 1988.
- Нечкина М. В. Декабристы.- М, «Наука»,1982.
- Декабристи в Україні: дослідження й матеріали / Наук. ред. проф. Г. Д. Казьмирчука. К., 2005. Т. 4. 202 с. [ 28 вересня 2021 у Wayback Machine.]
Посилання
- Біографія С.Г.Волконського [ 13 жовтня 2008 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Volkonskij Sergij Grigorovich nar 8 19 grudnya 1788 17881219 28 listopada 10 grudnya 1865 general major brigadnij komandir 19 pihotnoyi diviziyi dekabrist Geroj Franko rosijskoyi vijni 1812 roku Volkonskij Sergij GrigorovichNarodivsya 8 19 grudnya 1788 1 Moskva Rosijska imperiyaPomer 28 listopada 10 grudnya 1865 1 76 rokiv Voronki Starodubskij povit Chernigivska guberniya Rosijska imperiyaPohovannya VoronkiKrayina Rosijska imperiyaDiyalnist oficer memuaristUchasnik Napoleonivski vijniChlenstvo Pivdenne tovaristvo dekabristivRoki aktivnosti z 1796Titul knyazVijskove zvannya general majorBatko dMati dBrati sestri Ryepnin Volkonskij Mikola Grigorovich i dU shlyubi z Volkonska Mariya MikolayivnaDiti d i dNagorodi Mediafajli u Vikishovishi U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Volkonskij Sergij Volkonskij akvarel Mikoli BestuzhevaBiografiyaPohodit zi starovinnogo rodu chernigivskih knyaziv Predki dekabrista znameniti v davnoruskij istoriyi Olgovichi pravili v Chernigovi i buli iniciatorami ta uchasnikami bezlichi mizhusobnih voyen v Ukrayini Rusi Sam dekabrist nalezhav do XXVI kolinu rodu Ryurikovichiv Po materinskij liniyi Volkonskij z rodu knyaziv Ryepninih Batko Chlen Derzhavnoyi Radi general vid kavaleriyi knyaz Volkonskij Grigorij Semenovich 25 01 1742 17 07 1824 mati kn Ryepnina Oleksandra Mikolayivna 25 04 1756 23 12 1834 S G Volkonskij vihovuvavsya do 14 rokiv vdoma Zapisanij do sluzhbi serzhantom v Hersonskij grenaderskij polk nominalno u 1796 roci 8 rokiv vid narodzhennya do shtabu feldmarshala Suvorova Rimnikskogo Na dijsnij vijskovij sluzhbi z 28 12 1805 roku Voyuvav z francuzami v kampaniyu 1806 1807 rokiv zasluzhiv orden Volodimira 4 stupenya zolotij znak za Prejsish Ejlau 1807 i zolotu shpagu za horobrist 1810 1811 uchasnik vijskovih kampanij v Osmanskij imperiyi Uchasnik franko rosijskoyi vijni 1812 roku i zakordonnih pohodiv V 1812 r buv u pocheti imperatora Oleksandra I potim v zagoni F F Vincingerode za oboronu perepravi cherez riku Moskvu otrimav zvannya polkovnika Brav uchast majzhe u vsih velikih bitvah vijni V 1813 roci otrimav zvannya generala Volodiv 10 000 desyatin zemli v Tavrijskij guberniyi hutorom pid Odesoyu 1046 kripakami v i 545 v Yaroslavskij gub Mason chlen lozhi Ob yednanih druziv 1812 lozhi Sfinksa 1814 zasnovnik lozhi 1815 ta pochesnij chlen Kiyivskoyi lozhi Tovaristvo ob yednanih slov yan Chlen Soyuzu blagodenstva 1819 i Pivdennogo tovaristva Z 1823 roku Volkonskij ocholyuye razom z Davidovim Vasilem Lvovichem Kamensku upravu Pivdennogo tovaristva aktivnij uchasnik kiyivskih z yizdiv zdijsnyuvav zv yazok mizh Pivnichnim tovaristvom ta Pivdennim tovaristvom U 1825 roci knyaz Volkonskij viv peregovori pro spilni diyi i z Polskim patriotichnim tovaristvom Peregovori ci zakinchilisya nevdacheyu ni z Pivnichnim ni z Polskim patriotichnim tovaristvami pivdennim zmovnikam domovitisya tak i ne vdalosya U 1824 roci na vikonannya doruchennya Pestelya Volkonskij yizdiv na Kavkaz namagayuchis diznatisya chi isnuye tayemne suspilstvo v korpusi generala O P Yermolova Volkonskij yedinij general dijsnoyi vijskovoyi sluzhbi yakij uzyav bezposerednyu uchast u povstanni dekabristiv Zaareshtovanij 5 1 1826 roku dostavlenij do Peterburgu i uv yaznenij u Petropavlivskij forteci v 4 Aleksyeyevskogo ravelinu Gordzhiani M Portret Volkonskogo S G napisanij u 1873 roci z ostannoyi fotokartki Volkonskogo zroblenoyi 3 travnya 1864 roku u Nicci Zasudzhenij po 1 rozryadu i po konfirmaciyi vidpravlenij na katorzhni roboti do Sibiru v kajdanah 22 8 1826 roku strok skorocheno do 15 rokiv 25 zhovtnya 1826 roku pribuv na U veresni 1827 roku vidpravleno do Chitinskogo ostrogu U dvori Chitinskogo ostrogu buv nevelikij gorod i Volkonskij vpershe zahopivsya gorodnictvom U veresni 1830 roku vidpravleno v Petrovskij zavod strok skorocheno do 10 rokiv v 1832 roci U Petrovskomu Zavodi novoyi v yaznici kudi dekabristiv pereveli z Chiti u veresni 1830 roku katorgi yak takoyi vzagali ne bulo zlochinciv ne zmushuvali hoditi na roboti ti z nih u kogo buli sim yi mogli zhiti v ostrozi razom z druzhinami U Petrovskomu zavodi Volkonskij yak i ranishe zajmavsya silskim gospodarstvom I she do togo yak zakinchivsya termin jogo katorzhnih robit po Sibiru stala poshiryuvatisya slava pro nadzvichajni ovochi i frukti yaki vin viroshuvav u svoyih parnikah U 1834 roci pomerla mati Volkonskogo Pislya smerti v yiyi paperah znajshli list z peredsmertnim prohannyam do imperatora probachiti sina Za klopotannyam materi zvilnenij vid katorzhnih robit i vivedenij na poselennya u Petrovskomu zavodi v 1835 roci Druzhina Sergiya Volkonskogo Mariya Mikolayivna Rayevska 25 12 1805 10 08 1863 poyihala slidom za cholovikom do Sibiru i v listopadi 1826 roku pribula v Blagodatnij rudnik Z 1845 roku rodina Volkonskih meshkaye v Irkutsku Volkonskij yak i ranishe zhive v Uriku lishe zridka vidviduyuchi sim yu v Irkutsku U nogo teper zovsim inshe zhittya hliboroba ta kupcya Pislya zakinchennya katorzhnogo terminu vin otrimav veliku dilyanku zemli i vsi sili viddav yiyi obrobci Do kincya svogo perebuvannya v Sibiru ssilnoposelenec Sergij Volkonskij vlasnoyu praceyu zibrav pristojnij statok Za S G Volkonskomu i jogo dityam poverneno dvoryanstvo dityam darovanij knyazivskij titul i dozvoleno oselitisya v Yevropejskij Rosiyi miscem prozhivannya viznacheno s Zikovo Pomer Volkonskij Sergij Grigorovich v s Voronki mayetok Kochubeya M A cholovika dochki Volkonskogo kolishnij Kozeleckogo povitu Chernigivskoyi guberniyi de i pohovanij razom z druzhinoyu Diti sin 1832 1909 dochka Olena Sergiyivna 1835 1916 NagorodiPortret Volkonskogo S G roboti Dzh Dou Vijskova galereya Zimovogo palacu Ermitazh Orden svyatogo Volodimira 4 stupenya z bantom Zolota shpaga za horobrist Orden svyatogo Volodimira 3 stupenya Vijskovij orden svyatogo Georgiya 4 stupenya Orden svyatoyi Anni z diamantovimi znakami Orden svyatoyi Anni 1 stupenya Orden Pour le Merite Prussiya Nagorodi buli povernuti S G Volkonskomu v 1863 roci Nikoli ne shkoduvav pro svoyu zlamanu kar yeru i stavivsya holodnokrovno do pozbavlennya jogo vidznak S G Volkonskij zhalkuvav lishe pro vtratu nim Georgiyivskogo hresta vidznaki na zgadku Prejsish Ejlauskoyi bitvi i vijskovoyi medali dvanadcyatogo roku yak svidkiv jogo kolishnih vijskovih podvigiv pisav jogo sin M S Volkonskij pershij biograf S G Volkonskogo PrimitkiIstoricheskaya enciklopediya Sibiri pod red V A Lamin Novosibirsk 2009 ISBN 5 8402 0230 4 d Track Q4253570d Track Q883d Track Q113559915 O I Kiyanskaya zh Otechestvennaya istoriya 3 2003 9 zhovtnya 2006 u Wayback Machine Dekabrist Sergej Volkonskij Lada Vuichzh Nashe nasledie 58 2001 22 bereznya 2011 u Wayback Machine V divnom Falle pod Revelem Div takozhDekabristkiDzherelaO F Ovsiyenko Volkonskij Sergij Grigorovich 3 chervnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V S 613 ISBN 966 00 0734 5 Dekabristy Biograficheskij spravochnik Pod red akademika M V Nechkinoj M Nauka 1988 Nechkina M V Dekabristy M Nauka 1982 Dekabristi v Ukrayini doslidzhennya j materiali Nauk red prof G D Kazmirchuka K 2005 T 4 202 s 28 veresnya 2021 u Wayback Machine PosilannyaBiografiya S G Volkonskogo 13 zhovtnya 2008 u Wayback Machine