Олександр Ксаверійович Булатович (ієросхимонах Антоній; 8 жовтня 1870, Орел — 5 грудня 1919, Луциківка) — військовик Російської імперії, вчений та релігійний діяч. Дослідник Ефіопії. Лідер руху у православ'ї — «ім'яслав'я». Капелан під час Першої світової війни.
Олександр Ксаверійович Булатович (Ієросхимонах Антоній) | |
![]() Булатович (Ієросхимонах Антоній) | |
Народження: | 26 вересня (8 жовтня) 1870 або 1870[1] Орел, Російська імперія |
---|---|
Смерть: | 5 грудня 1919 або 1919[1] Луциківка, Білопільський район, Україна |
Країна: | Російська імперія |
Релігія: | православний |
Освіта: | d (1891) |
Батько: | Ксаверій Вікентійович Булатович |
Мати: | Євгенія Андріївна (Альдебрант) |
Військова служба | |
Рід військ: | кавалерія |
Звання: | ротмістр |
Нагороди: |
Біографія
Народився 26 вересня [8 жовтня] 1870 в місті Орлі у дворянській сім'ї. Батько — генерал-майор Ксаверій Вікентійович Булатович, зі спадкових дворян Гродненської губернії, помер близько 1873 року. 3 листопада 1872 року Булатовичі були внесені Харківськими шляхетськими депутатськими зборами у другу частину шляхетської родовідної книги Харківської губернії . Мати — Євгенія Андріївна (до шлюбу Альбрандт), 1848 року народження, залишилася після смерті чоловіка з трьома дітьми: Олександром і двома його сестрами (Марією та Єлизаветою).
Дитинство пройшло в багатому маєтку Луциківка, Марківської волості, Лебединського повіту, Харківської губернії. У 1884 році він разом з матір'ю переїхав до Санкт-Петербурга.
Олександр Ксаверійович навчався в Олександрівському Ліцеї (1884—1891), який закінчив серед найкращих випускників. Після закінчення ліцею 1 травня 1891 року вступив до цивільної служби в чині титулярного радника, у власну його величності канцелярію по відомству установ імператриці Марії, яка керувала навчальними та благодійними установами. Незабаром Олександр Ксаверійович подав прохання про видачу йому на руки документів і вступив до військової служби: 28 травня 1891 року був зарахований «рядовим» на правах однорічника в лейб-гвардії Гусарський полк. 16 серпня 1892 року, отримав перший офіцерський чин — корнет.
У 1896 році Булатович був включений в члени російської місії Червоного Хреста в Ефіопії (Абісинії), де він став довіреною особою негуса Менеліка II.
Здійснив у квітні 1896 року, як кур'єр, легендарний пробіг на верблюдах з Джибуті до Хареру, подолавши відстань понад 350 верст по гористій пустелі за 3 доби і 18 годин, що на 6-18 годин швидше, ніж професійні кур'єри. Як про це описано в книзі Булатовича, в кінці цього шляху його тепло зустрів і надав допомогу Микола Леонтьєв.
У 1897—1899 роках став військовим помічником негуса Менеліка II за часів війні з Італією, а також при сутичках з південними племенами. Брав участь у війні з королівством Каффа, був підпорядкований расу (генералу) Вальді Георгісу. Була захоплена столиця королівства Андрачі та взятий у полон король Тченіто (Кенніто, а також Гака Сероко). Булатович — перший європеєць, який перетнув з кінця в кінець Каффу (зараз — провінція Ефіопії). Згодом склав перший науковий опис Каффи. Він також став другим європейцем, який виявив гирло річки Омо.
У Росії місія Булатовича була високо оцінена: він отримав срібну медаль від Російського географічного товариства за роботи з Ефіопії (1899). Йому також було надано військовий чин поручника лейб-гвардії Гусарського полку.
Микола Гумільов з дитинства захоплювався ефіопськими експедиціями Булатовича і був першим, хто зміг повторити ефіопський маршрут Булатовича.
23 червня 1900 року за особистою вказівкою імператора Миколи II Головному штабу, Булатович був направлений в Порт-Артур у розпорядження командувача військами Квантунської області. Потім він спрямований в загін генерала Миколи Олександровича Орлова, що діяв уздовж Китайсько-Східної залізниці. Брав участь у придушенні Боксерського повстання. 18 липня 1900 загін Булатовича увійшов до Хайлару, захоплений до цього повстанцями, і дві доби утримував його до підходу основних сил. Після взяття Хайлару загін генерала Орлова рушив до Хінганського перевалу. У ніч на 8 серпня Булатович особисто керував розвідкою ворожих позицій, а потім сміливим обхідним маневром вийшов противнику в тил. Після жорстокої сутички китайці відступили. 135 забайкальських козаків отримали за цей бій Георгіївські хрести, а сам Булатович — орден Володимира 4-го ступеня. Ватажок китайських військ Шоу Шань незабаром після поразки покінчив із собою.
8 червня 1901 року Булатович повернувся в полк. Там він через місяць був призначений командувати 5-м ескадроном. 14 квітня 1902 зроблений ротмістром. Закінчив прискорений курс 1-го Військового Павлівського училища.
18 грудня 1902 року Олександр Ксаверійович був звільнений від командування ескадроном. З 27 січня 1903 року звільнився в запас за «сімейними обставинами».
Постриження
У 1903 році після розмови з Іваном Кронштадським він пішов з армії і став ченцем (пізніше ієросхимонахом) Свято-Пантелеймонова монастиря на Афоні у Греції (Константинопольський патріархат). Пізніше він знову відвідав Ефіопію і спробував заснувати там монастир. Був пострижений у чернецтво з ім'ям Антоній і став відомий як ієромонах Антоній Булатович.
Лідер ім'яслав'я
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl4TDBGMGFHOXpYemN1YW5Cbkx6SXdNSEI0TFVGMGFHOXpYemN1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Ім'яслав'я — містична течія серед частини монахів Афону (переважно вихідців з Російської імперії). Поширилася на початку ХХ сторіччя. У 1913 році воно було засуджене як єретичне Синодом РПЦ.
Коли на Афоні почалися ім'яславні суперечки, Антоній (Булатович) спершу не брав участі в них. У 1912 році ігумен Андріївського скиту Ієронім попросив його, скласти думку про книгу «На горах Кавказу», написаної схимонахом Іларіоном, яка і стала причиною багатьох суперечок.
Антоній спочатку вирішив, що положення ім'яславних «Ім'я Боже є Бог» помилкове і навіть написав листа самому автору книги. Пізніше він знайшов ім'яславчеське положення в книзі Івана Кронштадського «Моє життя у Христі», яку той дав в Булатовичу, за часів послуху. Після цього Антоній спалив свій лист Іларіону, сказав ігумену Ієронімові, що в його книзі немає ніякої єресі і незабаром став одним з лідерів ім'яслав'я. У березні 1913 року за дорученням братії Андріївського скиту Антоній виїхав з Афону в Санкт-Петербург для роз'яснення вчення і позицій ім'яслав'я. Їм було видано декілька богословських книг, також в нього була зустріч з імператором Миколою II.
У травні 1913 року ім'яслав'я було засуджене Синодом РПЦ як єретичне, а Вселенський патріарх Герман V (1913—1918) назвав його пантеїзмом 4 червня (в деяких джерелах вказано 5 червня) 1913 року до Афону прибула канонерка « Донець», на борту якої прибули з Росії богослови, щоб заспокоїти монахів. 11 червня прибув пароплав «Цар», з російським військовим підрозділом. 3 липня до Афону підходить пароплав «Херсон», з імперськими вояками, перед якими було поставлене завдання видворити монахів. Після того, як імперцями був взятий Свято-Пантелеймонів монастир, майже усіх монахів було вислано до Одеси.
Після допитів у Одесі, частина монахів було відправлено до в'язниць, частина позбавлені сану та вислані в різні губернії. Булатовича було вислано до його родового маєтку у Луцинівку.
Перша світова війна
З початком Першої світової війни неодноразово виказував бажання приєднатися до війська, поки 28 серпня не отримав дозвіл прибути до діючої армії як капелан. Його було нагороджено наперсним хрестом на георгіївській орденській стрічці.
Протягом 1916—1919 років мешкав у Луциківці в маєтку матері. Був убитий бандитами в ніч з 5 на 6 грудня 1919 року, захищаючи від пограбування невідому жінку. Похований у Луциківці.
Пам'ять
- У 1949 році на його могилі встановлений надгробний пам'ятник — дерев'яний чотиригранний обеліск, а могила огорожена дерев'яним парканом.
- 6 вересня 2003 року його мощі в священницькому облаченії були обретені. У чині обретенія брали участь ієромонах Сімеон (Гагатик) — нині архімандрит Охтирського Свято-Троїцького монастиря і отець Володимир (Петренко Володимир Федорович, парафійний сільський священик УПЦ).
- 23 серпня 2009 року на могилі встановлено гранітний хрест.
- У 2012 році біля могили поставили новий паркан і відремонтували капличку.
Нагороди
- Орден Святої Анни 2-го ступеню з мечами;
- Орден Святого Володимира 4-го ступеню з мечами та бантом;
- Орден Почесного легіону (за порятунок з полону французького місіонера Лавес'єра під час придушення «повстання боксерів» в 1900 році);
- Вища військова нагорода Ефіопії при Негусу Менеліку II — золотий щит і шабля, подаровані расом (генералом) Вальдою Георгісом;
- Наперсний хрест на георгіївській орденській стрічці.
- Срібна медаль від Російського географічного товариства
В художній літературі
- Валентин Пікуль робить О. К. Булатовича героєм історичної мініатюри «Гусар на верблюді»;
- Ільф і Петров використали біографію О. К. Булатовича для створення вигаданої історії про гусара-схимника Буланова, яку розповідає герой роману «Дванадцять стільців» Остап Бендер;
- Іван Сергійович Соколов-Микитов в оповіданні «На мармуровому березі», згадує про доставленого з Афону до Одеси Булатовича;
- Книга Річарда Зельтцера "Им"я героя" (Richard Seltzer «The Name of Hero») видавництво «Tarcher/Houghton Mifflin» Лос-Анжелес, США, у 1981 році.
Труди
- От Ентото до ріки Баро. Звіти про подорож в Південно-Західній області Ефіопської Імперії в 1896—1897 рр. СПб., 1897.
- З Абісинії через країну Каффа на озеро Рудольфа. Известия Російського Географічного Товариства, № 35-36 (1899) С. 259—283.
- З військами Менеліка II (щоденник походу з Ефіопії до озера Рудольфа). СПб., 1900; М., Глав. ред. сх. літ., 1971.
- Апологія віри в Ім'я Боже і в Ім'я Ісус [ 7 лютого 2016 у Wayback Machine.]. М., 1913.
- Про віру [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Прохання в Правлячий Синод [ 7 лютого 2016 у Wayback Machine.]. СПб., 1913.
- Афонський розгром. Церковне безсилля [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.]. СПб.,: «Дим Вітчизни», 1913.
- Коріння ім'яборчества [ 8 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Православна Церква про шанування Імені Божого і про Молитві Ісусової. Пг., 1914..
- Моя думка у Христі. Про діяльність (енергії) Божества [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.]. Пг., 1914.
- Моя боротьба з ім'яборцямі на Святій Горі [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.]. Пг., 1917
- Виправдання віри в Непереможне, Незбагненне, Божественне Ім'я Господа нашого Ісуса Христа. Пг., 1917.
- Історія афонській смути. Вип. 1. Пг., 1 917.
- Афонська справа. Пг., 1917.
Примітки
- Люди и судьбы. Биобиблиографический словарь востоковедов - жертв политического террора в советский период (1917-1991) — СПб: Петербургское Востоковедение, 2013. — 496 с. — (Социальная история отечественной науки о Востоке) —
- Остання посада начальник 2-ї бригади, 40-ї піхотної дивізії. Нагороджений орденами св. Станіслава 2-го ступеню (з імператорською короною, 1862), св. Володимира 4-го ступеню (з мечами та бантом, 1863), св. Анни 2-го ступеню (1868).
- Родовідна книга потомственних дворян Харківської губернії Ч.2, Т.1.ДАХО. Ф.14-Оп.11.- Од.зб.2.
- Булатович Антоній, ієросхимонах, Моя боротьба с им'яборцями на Святій Горі — Петроград, 1917
- П. М. Калугин. Могила Булатовича А. К. // Памятники российским деятелям истории и культуры в Украине. Каталог-справочник. Киев. 2008. С. 147. (рос.)
- . www.pravoslav.de. Архів оригіналу за 4 грудня 2011. Процитовано 11 липня 2021.
Джерела
- Історія гусара-схимника. Іеросхимонах Антоній (Булатович): деталі біографії [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Tatiana Sénina (moniale Kassia), Un palamite russe du début du XXème siècle: le hiéromoine Antoine Boulatovitch et sa doctrine sur l’énergie divine, in Scrinium, t. 6: Patrologia Pacifica Secunda (2010) 392—409.
- Tatiana Senina (Nun Kassia), The status of divine revelation in the works of Hieromonk Anthony Bulatovich, in Scottish Journal of Theology 64:4 (2011) 377—389.
- Tatiana Sénina (moniale Kassia), La doctrine du hiéromoine Antoine Boulatovitch sur les idées et sa théorie de la connaissance, in Scrinium. Journal of Patrology, Critical Hagiography and Ecclesiastical History, vol. 7-8: Ars Christiana: In Memoriam Michail F. Murianov (21.XI.1928-6.VI.1995) (2011—2012) Pt. 2, p. 314—325.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Bulatovich Oleksandr Ksaverijovich Bulatovich iyeroshimonah Antonij 8 zhovtnya 1870 Orel 5 grudnya 1919 Lucikivka vijskovik Rosijskoyi imperiyi vchenij ta religijnij diyach Doslidnik Efiopiyi Lider ruhu u pravoslav yi im yaslav ya Kapelan pid chas Pershoyi svitovoyi vijni Oleksandr Ksaverijovich Bulatovich Iyeroshimonah Antonij Oleksandr Ksaverijovich Bulatovich Iyeroshimonah Antonij Narodzhennya 26 veresnya 8 zhovtnya 1870 abo 1870 1 Orel Rosijska imperiyaSmert 5 grudnya 1919 1919 12 05 abo 1919 1 Lucikivka Bilopilskij rajon UkrayinaKrayina Rosijska imperiyaReligiya pravoslavnijOsvita d 1891 Batko Ksaverij Vikentijovich BulatovichMati Yevgeniya Andriyivna Aldebrant Vijskova sluzhbaRid vijsk kavaleriyaZvannya rotmistrNagorodi BiografiyaNarodivsya 26 veresnya 8 zhovtnya 1870 18701008 v misti Orli u dvoryanskij sim yi Batko general major Ksaverij Vikentijovich Bulatovich zi spadkovih dvoryan Grodnenskoyi guberniyi pomer blizko 1873 roku 3 listopada 1872 roku Bulatovichi buli vneseni Harkivskimi shlyahetskimi deputatskimi zborami u drugu chastinu shlyahetskoyi rodovidnoyi knigi Harkivskoyi guberniyi Mati Yevgeniya Andriyivna do shlyubu Albrandt 1848 roku narodzhennya zalishilasya pislya smerti cholovika z troma ditmi Oleksandrom i dvoma jogo sestrami Mariyeyu ta Yelizavetoyu Ditinstvo projshlo v bagatomu mayetku Lucikivka Markivskoyi volosti Lebedinskogo povitu Harkivskoyi guberniyi U 1884 roci vin razom z matir yu pereyihav do Sankt Peterburga Oleksandr Ksaverijovich navchavsya v Oleksandrivskomu Liceyi 1884 1891 yakij zakinchiv sered najkrashih vipusknikiv Pislya zakinchennya liceyu 1 travnya 1891 roku vstupiv do civilnoyi sluzhbi v chini titulyarnogo radnika u vlasnu jogo velichnosti kancelyariyu po vidomstvu ustanov imperatrici Mariyi yaka keruvala navchalnimi ta blagodijnimi ustanovami Nezabarom Oleksandr Ksaverijovich podav prohannya pro vidachu jomu na ruki dokumentiv i vstupiv do vijskovoyi sluzhbi 28 travnya 1891 roku buv zarahovanij ryadovim na pravah odnorichnika v lejb gvardiyi Gusarskij polk 16 serpnya 1892 roku otrimav pershij oficerskij chin kornet U 1896 roci Bulatovich buv vklyuchenij v chleni rosijskoyi misiyi Chervonogo Hresta v Efiopiyi Abisiniyi de vin stav dovirenoyu osoboyu negusa Menelika II Zdijsniv u kvitni 1896 roku yak kur yer legendarnij probig na verblyudah z Dzhibuti do Hareru podolavshi vidstan ponad 350 verst po goristij pusteli za 3 dobi i 18 godin sho na 6 18 godin shvidshe nizh profesijni kur yeri Yak pro ce opisano v knizi Bulatovicha v kinci cogo shlyahu jogo teplo zustriv i nadav dopomogu Mikola Leontyev U 1897 1899 rokah stav vijskovim pomichnikom negusa Menelika II za chasiv vijni z Italiyeyu a takozh pri sutichkah z pivdennimi plemenami Brav uchast u vijni z korolivstvom Kaffa buv pidporyadkovanij rasu generalu Valdi Georgisu Bula zahoplena stolicya korolivstva Andrachi ta vzyatij u polon korol Tchenito Kennito a takozh Gaka Seroko Bulatovich pershij yevropeyec yakij peretnuv z kincya v kinec Kaffu zaraz provinciya Efiopiyi Zgodom sklav pershij naukovij opis Kaffi Vin takozh stav drugim yevropejcem yakij viyaviv girlo richki Omo U Rosiyi misiya Bulatovicha bula visoko ocinena vin otrimav sribnu medal vid Rosijskogo geografichnogo tovaristva za roboti z Efiopiyi 1899 Jomu takozh bulo nadano vijskovij chin poruchnika lejb gvardiyi Gusarskogo polku Mikola Gumilov z ditinstva zahoplyuvavsya efiopskimi ekspediciyami Bulatovicha i buv pershim hto zmig povtoriti efiopskij marshrut Bulatovicha 23 chervnya 1900 roku za osobistoyu vkazivkoyu imperatora Mikoli II Golovnomu shtabu Bulatovich buv napravlenij v Port Artur u rozporyadzhennya komanduvacha vijskami Kvantunskoyi oblasti Potim vin spryamovanij v zagin generala Mikoli Oleksandrovicha Orlova sho diyav uzdovzh Kitajsko Shidnoyi zaliznici Brav uchast u pridushenni Bokserskogo povstannya 18 lipnya 1900 zagin Bulatovicha uvijshov do Hajlaru zahoplenij do cogo povstancyami i dvi dobi utrimuvav jogo do pidhodu osnovnih sil Pislya vzyattya Hajlaru zagin generala Orlova rushiv do Hinganskogo perevalu U nich na 8 serpnya Bulatovich osobisto keruvav rozvidkoyu vorozhih pozicij a potim smilivim obhidnim manevrom vijshov protivniku v til Pislya zhorstokoyi sutichki kitajci vidstupili 135 zabajkalskih kozakiv otrimali za cej bij Georgiyivski hresti a sam Bulatovich orden Volodimira 4 go stupenya Vatazhok kitajskih vijsk Shou Shan nezabarom pislya porazki pokinchiv iz soboyu 8 chervnya 1901 roku Bulatovich povernuvsya v polk Tam vin cherez misyac buv priznachenij komanduvati 5 m eskadronom 14 kvitnya 1902 zroblenij rotmistrom Zakinchiv priskorenij kurs 1 go Vijskovogo Pavlivskogo uchilisha 18 grudnya 1902 roku Oleksandr Ksaverijovich buv zvilnenij vid komanduvannya eskadronom Z 27 sichnya 1903 roku zvilnivsya v zapas za simejnimi obstavinami PostrizhennyaU 1903 roci pislya rozmovi z Ivanom Kronshtadskim vin pishov z armiyi i stav chencem piznishe iyeroshimonahom Svyato Pantelejmonova monastirya na Afoni u Greciyi Konstantinopolskij patriarhat Piznishe vin znovu vidvidav Efiopiyu i sprobuvav zasnuvati tam monastir Buv postrizhenij u chernectvo z im yam Antonij i stav vidomij yak iyeromonah Antonij Bulatovich Lider im yaslav yaSvyato Pantelejmoniv monastir Im yaslav ya mistichna techiya sered chastini monahiv Afonu perevazhno vihidciv z Rosijskoyi imperiyi Poshirilasya na pochatku HH storichchya U 1913 roci vono bulo zasudzhene yak yeretichne Sinodom RPC Koli na Afoni pochalisya im yaslavni superechki Antonij Bulatovich spershu ne brav uchasti v nih U 1912 roci igumen Andriyivskogo skitu Iyeronim poprosiv jogo sklasti dumku pro knigu Na gorah Kavkazu napisanoyi shimonahom Ilarionom yaka i stala prichinoyu bagatoh superechok Antonij spochatku virishiv sho polozhennya im yaslavnih Im ya Bozhe ye Bog pomilkove i navit napisav lista samomu avtoru knigi Piznishe vin znajshov im yaslavcheske polozhennya v knizi Ivana Kronshtadskogo Moye zhittya u Hristi yaku toj dav v Bulatovichu za chasiv posluhu Pislya cogo Antonij spaliv svij list Ilarionu skazav igumenu Iyeronimovi sho v jogo knizi nemaye niyakoyi yeresi i nezabarom stav odnim z lideriv im yaslav ya U berezni 1913 roku za doruchennyam bratiyi Andriyivskogo skitu Antonij viyihav z Afonu v Sankt Peterburg dlya roz yasnennya vchennya i pozicij im yaslav ya Yim bulo vidano dekilka bogoslovskih knig takozh v nogo bula zustrich z imperatorom Mikoloyu II U travni 1913 roku im yaslav ya bulo zasudzhene Sinodom RPC yak yeretichne a Vselenskij patriarh German V 1913 1918 nazvav jogo panteyizmom 4 chervnya v deyakih dzherelah vkazano 5 chervnya 1913 roku do Afonu pribula kanonerka Donec na bortu yakoyi pribuli z Rosiyi bogoslovi shob zaspokoyiti monahiv 11 chervnya pribuv paroplav Car z rosijskim vijskovim pidrozdilom 3 lipnya do Afonu pidhodit paroplav Herson z imperskimi voyakami pered yakimi bulo postavlene zavdannya vidvoriti monahiv Pislya togo yak impercyami buv vzyatij Svyato Pantelejmoniv monastir majzhe usih monahiv bulo vislano do Odesi Pislya dopitiv u Odesi chastina monahiv bulo vidpravleno do v yaznic chastina pozbavleni sanu ta vislani v rizni guberniyi Bulatovicha bulo vislano do jogo rodovogo mayetku u Lucinivku Persha svitova vijnaZ pochatkom Pershoyi svitovoyi vijni neodnorazovo vikazuvav bazhannya priyednatisya do vijska poki 28 serpnya ne otrimav dozvil pributi do diyuchoyi armiyi yak kapelan Jogo bulo nagorodzheno napersnim hrestom na georgiyivskij ordenskij strichci Protyagom 1916 1919 rokiv meshkav u Lucikivci v mayetku materi Buv ubitij banditami v nich z 5 na 6 grudnya 1919 roku zahishayuchi vid pograbuvannya nevidomu zhinku Pohovanij u Lucikivci Pam yatU 1949 roci na jogo mogili vstanovlenij nadgrobnij pam yatnik derev yanij chotirigrannij obelisk a mogila ogorozhena derev yanim parkanom 6 veresnya 2003 roku jogo moshi v svyashennickomu oblacheniyi buli obreteni U chini obreteniya brali uchast iyeromonah Simeon Gagatik nini arhimandrit Ohtirskogo Svyato Troyickogo monastirya i otec Volodimir Petrenko Volodimir Fedorovich parafijnij silskij svyashenik UPC 23 serpnya 2009 roku na mogili vstanovleno granitnij hrest U 2012 roci bilya mogili postavili novij parkan i vidremontuvali kaplichku NagorodiOrden Svyatoyi Anni 2 go stupenyu z mechami Orden Svyatogo Volodimira 4 go stupenyu z mechami ta bantom Orden Pochesnogo legionu za poryatunok z polonu francuzkogo misionera Laves yera pid chas pridushennya povstannya bokseriv v 1900 roci Visha vijskova nagoroda Efiopiyi pri Negusu Meneliku II zolotij shit i shablya podarovani rasom generalom Valdoyu Georgisom Napersnij hrest na georgiyivskij ordenskij strichci Sribna medal vid Rosijskogo geografichnogo tovaristvaV hudozhnij literaturiValentin Pikul robit O K Bulatovicha geroyem istorichnoyi miniatyuri Gusar na verblyudi Ilf i Petrov vikoristali biografiyu O K Bulatovicha dlya stvorennya vigadanoyi istoriyi pro gusara shimnika Bulanova yaku rozpovidaye geroj romanu Dvanadcyat stilciv Ostap Bender Ivan Sergijovich Sokolov Mikitov v opovidanni Na marmurovomu berezi zgaduye pro dostavlenogo z Afonu do Odesi Bulatovicha Kniga Richarda Zeltcera Im ya geroya Richard Seltzer The Name of Hero vidavnictvo Tarcher Houghton Mifflin Los Anzheles SShA u 1981 roci TrudiOt Entoto do riki Baro Zviti pro podorozh v Pivdenno Zahidnij oblasti Efiopskoyi Imperiyi v 1896 1897 rr SPb 1897 Z Abisiniyi cherez krayinu Kaffa na ozero Rudolfa Izvestiya Rosijskogo Geografichnogo Tovaristva 35 36 1899 S 259 283 Z vijskami Menelika II shodennik pohodu z Efiopiyi do ozera Rudolfa SPb 1900 M Glav red sh lit 1971 Apologiya viri v Im ya Bozhe i v Im ya Isus 7 lyutogo 2016 u Wayback Machine M 1913 Pro viru 4 bereznya 2016 u Wayback Machine Prohannya v Pravlyachij Sinod 7 lyutogo 2016 u Wayback Machine SPb 1913 Afonskij rozgrom Cerkovne bezsillya 4 bereznya 2016 u Wayback Machine SPb Dim Vitchizni 1913 Korinnya im yaborchestva 8 bereznya 2016 u Wayback Machine Pravoslavna Cerkva pro shanuvannya Imeni Bozhogo i pro Molitvi Isusovoyi Pg 1914 Moya dumka u Hristi Pro diyalnist energiyi Bozhestva 4 bereznya 2016 u Wayback Machine Pg 1914 Moya borotba z im yaborcyami na Svyatij Gori 4 bereznya 2016 u Wayback Machine Pg 1917 Vipravdannya viri v Neperemozhne Nezbagnenne Bozhestvenne Im ya Gospoda nashogo Isusa Hrista Pg 1917 Istoriya afonskij smuti Vip 1 Pg 1 917 Afonska sprava Pg 1917 PrimitkiLyudi i sudby Biobibliograficheskij slovar vostokovedov zhertv politicheskogo terrora v sovetskij period 1917 1991 SPb Peterburgskoe Vostokovedenie 2013 496 s Socialnaya istoriya otechestvennoj nauki o Vostoke ISBN 978 5 85803 225 0 d Track Q17982241d Track Q17982434d Track Q17982386d Track Q656 Ostannya posada nachalnik 2 yi brigadi 40 yi pihotnoyi diviziyi Nagorodzhenij ordenami sv Stanislava 2 go stupenyu z imperatorskoyu koronoyu 1862 sv Volodimira 4 go stupenyu z mechami ta bantom 1863 sv Anni 2 go stupenyu 1868 Rodovidna kniga potomstvennih dvoryan Harkivskoyi guberniyi Ch 2 T 1 DAHO F 14 Op 11 Od zb 2 Bulatovich Antonij iyeroshimonah Moya borotba s im yaborcyami na Svyatij Gori Petrograd 1917 P M Kalugin Mogila Bulatovicha A K Pamyatniki rossijskim deyatelyam istorii i kultury v Ukraine Katalog spravochnik Kiev 2008 S 147 ISBN 978 966 8325 87 8 ros www pravoslav de Arhiv originalu za 4 grudnya 2011 Procitovano 11 lipnya 2021 DzherelaIstoriya gusara shimnika Ieroshimonah Antonij Bulatovich detali biografiyi 4 bereznya 2016 u Wayback Machine Tatiana Senina moniale Kassia Un palamite russe du debut du XXeme siecle le hieromoine Antoine Boulatovitch et sa doctrine sur l energie divine in Scrinium t 6 Patrologia Pacifica Secunda 2010 392 409 Tatiana Senina Nun Kassia The status of divine revelation in the works of Hieromonk Anthony Bulatovich in Scottish Journal of Theology 64 4 2011 377 389 Tatiana Senina moniale Kassia La doctrine du hieromoine Antoine Boulatovitch sur les idees et sa theorie de la connaissance in Scrinium Journal of Patrology Critical Hagiography and Ecclesiastical History vol 7 8 Ars Christiana In Memoriam Michail F Murianov 21 XI 1928 6 VI 1995 2011 2012 Pt 2 p 314 325