«Тернопільські Театральні Вечори» — перший український стаціонарний театр у Тернополі, діяв від вересня 1915 до червня 1917.
Тернопільські театральні вечори | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Будинок «Міщанського братства», у якому відбувалися вистави «Тернопільських театральних вечорів» | ||||
| ||||
Країна | Австро-Угорщина, Російська імперія | |||
Місто | ||||
Адреса | вул. Замкова, приміщення «Міщанського братства» | |||
Тип | трупа | |||
Відкрито | 18 жовтня 1915 | |||
Колишні назви | Тернопільський Український драматичний театр М. Бенцаля | |||
Керівництво | Лесь Курбас, Микола Бенцаль | |||
Ідентифікатори і посилання | ||||
|
Організатор і перший керівник (також режисер, композитор, хормейстер і балетмейстер) Лесь Курбас, з березня 1916 Микола Бенцаль. Склад театру спочатку був: 6 професійних акторів, 15 аматорів, оркестр. Театр працював у приміщеннях товариства «Сокіл» (нині — кінопалац), будинку «Міщанського братства» (нині — обласна філармонія).
Театр був співініціаторомо і учасником Шевченківських свят, вшанування пам'яті Івана Франка, концертів, культурних заходів у місті Збараж, містечках Гримайлів (нині смт Гусятинського району) та Підволочиськ (нині смт), інших населених пунктах Тернопільщини, богослужінь із нагоди відкриття української гімназії і народної школи в Тернополі. Актори «Тернопільських театральних вечорів» здійснювали патріотичну аґітаційну роботу серед військовиків-українців царської армії, опікувалися полоненими вояками Леґіону УСС, за що зазнали утисків російських окупац. властей.
Від 18 жовтня 1915 до 6 червня 1917 в театрі було поставлено близько 320 вистав, у колективі- понад 50 осіб. Після вступу до Тернополя німецьких військ «Тернопільські театральні вечори» припинили діяльність, згідно з рішенням загальних зборів театральне майно (гардероб, бібліотеку, музичні інструменти та інше) передали театрові «Руська бесіда» у Львові. Архів «Тернопільських театральних вечорів» зберігається в Національному музеї та музеї НТШ (Львів).
Історія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2TUM4d1pTOVVaWEp1YjNCcGJGOXdaWEp6YUY5MFpXRjBjaTV3Ym1jdk16QXdjSGd0VkdWeWJtOXdhV3hmY0dWeWMyaGZkR1ZoZEhJdWNHNW4ucG5n.png)
«Тернопільські театральні вечори» виникли внаслідок тимчасової ліквідації театру «Бесіди» під час гастролей у Борщові в перші дні російсько-австрійської війни 1914 р. Саме тоді частина чоловічого складу була мобілізована до австрійської армії, а група акторів опинилася у Львові, де в 1916 р. відновили театр «Бесіди» (очолюваний В. Коссаком, К. Рубчаковою); а ті актори, що залишилися на Тернопільщині, зайнятій російською армією (Л. Курбас, М. Бенцаль, Т. Бенцалева, Н. Горленко, Ф. Лопатинська, Г. Юрчакова, І. Рубчак, а з весни 1917 р. С. Стадникова і А. Осиповичева), стали ядром новоствореної Л. Курбасом трупи в Тернополі.
Приміщення
Появі театру також сприяла і наявність у Тернополі театрально-видовищних приміщень. Був тут досить просторий зал зі сценою на першому поверсі т. зв. «замкового палацу», збудованого наприкінці XVIII ст. (знищений війною 1944 р., стояв над озером біля сучасної будівлі замку: зараз готель «Тернопіль»). У ньому з 1865 р. відбувалися вистави театру «Бесіди», аматорів міста та концерти. Приваблював міщан актовий зал зі сценою у будинку спортивно-культурного товариства «Сокіл» (збудований 1893 р. сьогодні кінотеатр їм. І. Франка, з деякою реконструкцією фоє). Удень у ньому відбувалися гімнастичні вправи гімназистів та спортивні огляди-вечори, а ввечері — вистави мандрівних театрів або концерти. Театрально-концертний зал був і в приміщенні будинку «Міщанського братства». На початку XX ст. більшість театральних вистав відбувалися в залах «Сокола» та «Міщанського братства».
На запрошення Курбаса до Тернополя прибули професійні актори Теодозія Бенцалева (жила тоді з чоловіком у підміському селі Довжанка), Ганна Юрчакова з Теребовлі, дещо пізніше — відома співачка Філомена Лопатинська із сином Фаустом з Копичинець. Зголосилися до театру тернопільські аматори Я. Бортник, В. Калин, Т. Демчук, С. Зубрицький, Т. Ковальський, , , , та інші. Спочатку колектив складався із шести професіоналів, п'ятнадцяти аматорів і оркестру під управою І. Акермана.
Позаяк приміщення «Сокола» і «Міщанського братства», що мали сцени, були зайняті російськими військовими, довелось використовувати сцену кінотеатрів. Був організований з молоді симфонічний оркестр під керівництвом Й. Бамволі.
Відкриття театру
Для відкриття театру Лесь Курбас підготував «Наталку Полтавку». Перш за все через те, що вона була символічною як перша українська п'єса. З іншого боку, це була чудова музична вистава з участю обдарованих співачок М. Коссак-Чернявської, Ф. Лопатинської, Т. Бенцалевої, вона мала сподобатися всім, навіть запрошеному «воєнному начальству» царської армії з канцелярії Тернопільського генерал-губернатора та повітового управління, і тим «утвердити» дальшу постійну діяльність театру. З цією ж метою вдумливо була випущена афіша прем'єри, в якій підкреслювались участь «видатних артистів» і дозвіл військових властей, що заохочувало до театру і цивільне населення в умовах «комендантської години». Військові пости були повідомлені, що квитки на виставу треба вважати перепусткою для громадян, що повертаються додому в пізній час.
У «Наталці Полтавці» Лесь Курбас грав виборного Макогоненка, Возного грав С. Зубрицький, Наталку — М. Коссак-Чернявська і Ф. Лопатинська, Петра — В. Наливайко.
Вистава пройшла з великим успіхом 18 жовтня 1915 року. Її побачили також солдати й офіцери царської армії, серед яких було чимало українців. Це був перший крок Леся Курбаса на шляху долання численних заборон російських царських властей. На кожну наступну виставу потрібно було брати дозвіл у «воєнного цензора», спочатку афіші друкувалися тільки російською мовою. Пропозицію Л. Курбаса назвати трупу «Тернопільський український театр» було категорично відкинуто, аж після кількох звернень цензор дозволив назвати «Тернопільські театральні вечори».
Успіх вистави «Наталки Полтавки» спричинився до налагодження «знайомства» Л. Курбаса з російською військовою владою Тернополя. Це допомогло Л. Курбасові вирвати з тернопільської тюрми актора Миколу Бенцаля, якому загрожувала смертна кара за видуманий нібито «шпіонаж» на користь австрійської армії.
Подальші постановки
Над наступною прем'єрою «Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці» Михайла Старицького Л. Курбас (режисер) працював разом з М. Бенцалем (балетмейстер). Курбас блискуче зіграв роль парубка Хоми, «показав на сцені підлість, жорстокість себелюбство і лицемірство персонажа». Ролі Марусі і Гриця виконували Коссак-Чернявська і М. Бенцаль, а Калинівна грала Дарину, Т. Бенцалева — Вустю. Щиру симпатію у глядачів викликали «сценічні дуети» Курбаса і Бенцаля — Дранко і Кукса з вистави «Пошились в дурні» та Скорик і Стецько у «Сватанні на Гончарівці».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2WVM5aE1TOVVaWEp1YjNCcGJGUmxZWFJ5Vm1WamFHOXllUzV3Ym1jdk16QXdjSGd0VkdWeWJtOXdhV3hVWldGMGNsWmxZMmh2Y25rdWNHNW4ucG5n.png)
Лесь Курбас протягом піврічної праці як директор і режисер «Тернопільських театральних вечорів» поставив «Наталку Полтавку», «Циганку Азу» М. Старицького, М. Кропивницького, «Хмари» О. Суходольського, Л. Манька, «Шибеник» А. Коцебу, А. Чехова.
В архіві Тернопільської області в документах «Повітового управління» збереглися фінансові документи, які свідчать про те, як «військова адміністрація Тернополя» 1916 року стягувала податок з культурно-видовищних закладів. Уповноваженого «Міщанського братства» П. Чубатого заставили повернути у повітову казну гроші, які він брав за користування залом від адміністратора «Тернопільських Вечорів» Володимира Наливайка. У протоколі зазначено дні (із 26 грудня 1915 р. по 19 березня 1916 р.), коли Курбас ставив вистави на цій сцені. Це дало змогу встановити, що за півроку Курбас поставив 79 вистав, а також уточнити датування окремих прем'єр. Повітова адміністрація, склавши протокол, взяла від Курбаса пояснювальну «Заяву», яка досі є єдиним збереженим документом-автографом Леся про його театр в Тернополі. Заява написана 10 березня 1916 року і звучить так:
![]() | Я, організатор-директор трупи „Тернопільські театральні вечори“ Олександр Степанович Курбас, заявляю, що П. І. Чубатому за зал в „Міщанському Братстві“ виплачуємо по 15 крб. за той вечір, в якому граємо. Було два чи три вечори, що був малий збір, то Чубатий взяв менше 15 крб., але наскільки менше — не пам'ятаю. Олександр С. Курбас | ![]() |
Внесок Леся Курбаса
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTgzTHpjNEwwTjFjbUpoY3k1cWNHYz0uanBn.jpg)
Про працю Леся Курбаса у «Театральних вечорах» розповів згодом у своїх спогадах їх учасник Теофіль Демчук:
![]() | …Особливо піклувався Курбас про „молодий нарибок“, багато працював з окремими товаришами не тільки над ролями, але й над їхньою загальною культурою, надихаючи своєю невсипущою працею весь колектив. Тому то під Новий рік ми зложили йому новорічне побажання, заспівали щедрівку „Ходив, походив місяць по небу“ (з п'єси „Ой не ходи, Грицю…“) і подарували срібний годинник. Курбас був дуже зворушений і гаряче дякував нам. …А яка була режисерська робота Курбаса? На першій репетиції він знайомив акторів з авторами п'єси, з епохою, на фоні якої відбувається дія, із суспільними умовами, персонажами твору, накреслював їхні характеристики, звертав увагу на грим, одяг тощо і лише потім розподіляв ролі …Любов до рідного театру, піклування про художній рівень вистав, пошана до авторського тексту, боротьба зі штампами й неприродністю гри, застосування новітніх сценічних засобів — такі характерні ознаки постановок режисера | ![]() |
Лесь Курбас вже тоді виношував задуми створення свого нового театру, проте усвідомлював, що це зможе реалізувати тільки в Києві, спираючись на випускників Музично-драматичної школи М. Лисенка та інших закладів. 28 березня 1916 року Лесь Курбас виїхав до Києва, до театру Миколи Садовського. Директорство і режисуру «Тернопільських театральних вечорів» він передав М. Бенцалю. Цей мистецький колектив був уже сформований, повний ентузіазму, мав вироблену чітку систему праці й з легкої руки Курбаса, за твердженням актора Т. Демчука, у 1916—1917 рр. театр домігся значних успіхів.
Мар'ян Крушельницький згадує:
![]() | Леся Курбаса я вже не застав у „Тернопільських театральних вечорах“, але сліди праці цього талановитого режисера відчувались ще довго у нашій трупі. Курбас за своє коротке перебування навчив усіх працювати. Дав зрозуміти, що тільки працею актора, великою, наполегливою, можна досягти вершин театрального мистецтва. Його завжди згадували всі добрим словом. Театральна молодь ставила Леся Степановича собі за приклад, зберігала і втілювала у сценічній практиці його режисерські настанови. Вже у „Тернопільських театральних вечорах“ були паростки оригінальної „режисерської школи“ Леся Курбаса. Він вимагав від акторів ясного розуміння своїх завдань, строгої фіксації кожної деталі виконання, прагнув граничної виразності та чіткого ліплення мізансцен | ![]() |
Театр під дирекцією М. Бенцаля
Другий етап діяльності «Тернопільських театральних вечорів» проходив під дирекцією і режисурою М. Бенцаля. Адміністратором стає Т. Демчук, а членами управи — В. Калин і Я. Сеньків. Тернопіль був розташований поблизу прифронтової російсько-австрійської лінії, але поступово наступало «політичне потепління» у ставленні «воєнних російських властей» до театру. Тут чималу роль зіграли офіцери царської армії українського походження. Траплялися випадки, коли — охочі до співу солдати крадькома забігали за куліси сцени і допомагали хористам у виставах «Вечорниці» Ніщинського та «Назар Стодоля» Тараса Шевченка. Події лютневої революції в Росії 1917 року викликали послаблення цензурного нагляду.
Микола Бенцаль продовжував закладені Курбасом сценічні традиції, зберігав у репертуарі вистави свого попередника, ставив концерти. Прем'єри Бенцаля відзначалися реалістично-поетичним настроєм, музикальністю. Він значно розширив репертуар. «Театральні вечори» мали зв'язки з Київським театром Миколи Садовського. У 1916 р. Садовський радо зустрів тернополян М. Бенцаля і Т. Демчука, допоміг їм драматичними та музичними творами.
У травні 1916 р. з театру вибули до Києва Філомена і Фауст Лопатинські, М. Єлисєєва. На запрошення Бенцаля прибули до театру відомий співак і майстер комічних ролей І. Рубчак з Чорткова (у серпні) та гімназист М. Крушельницький (у вересні) 1916 р.
М. Бенцаль приділяв увагу й музичним виставам. Із приходом до трупи І. Рубчака — знаменитого виконавця ролі Карася, — ставить «Запорожець за Дунаєм», а також оперети «Підгоряни» Вербицького, «Чорноморці» Лисенка, «Пошились в дурні» Кропивницького. За давньою традицією галицького театру Іван Рубчак в антрактах співав Лисенка та жартівливі народні пісні, які тепло сприймали глядачі. Хормейстерами працювали П. Чубатий, з листопада 1916 р. — Пилип Басса, згодом, 1922–1926 рр. відомий педагог Тернопільської гімназії, диригент українського хору в Монреалі (Канада).
Заходи театру щодо вшанування пам'яті Івана Франка
![]() Філомена Лопатинська |
![]() Марія Коссак-Чернявська |
![]() Микола Бенцаль |
![]() Володимир Калин |
![]() Антоніна Осиповичева |
![]() Ярослав Сеньків |
До першої річниці похоронів Івана Франка у січні 1917 р. поставлено «Украдене щастя».
У головних ролях були зайняті:
- Я. Сеньків — Микола,
- Г. Юрчакова — Анна,
- М. Бенцаль — Гурман,
- В. Калин — селянин Бабич,
- Т. Бенцалева — Настя,
- А. Герасимович — війт,
- Т. Демчук — Шльома.
Давали прем'єри — та Грінченка, і «Мартин Боруля» Карпенка-Карого, «Назар Стодоля» Шевченка, «Верховинці» Коженьовського, «Молодість» М. Гальбе.
Для вшанування пам'яті Івана Франка театр влаштував похід через місто за участю представників з багатьох повітів, які у козацьких одностроях їхали на конях у маршовій колоні до будинку «Міщанського братства», де відбувся святковий мітинг. Настрої тих днів яскраво відобразив у своїх спогадах М. Бенцаль.
Український студентський кружок при участі «Українського театру» в Тернополі в середу 27 червня 1917 р. у «Міщанському братстві» влаштували концерт з програмою:
- Лисенко, «Увертюра» до «Чорноморців» (оркестр).
- Вступне слово — Я. Сеньків.
- Вахнянин «Наша жизнь» (чол. хор).
- Франко — Січинський, «Як почуєш вночі» (соло Т. Бенцалева).
- Шевченко — Нижанківський, «Минули літа молодії» (Т. Бенцалева).
- Франко — Січинський:
- «Непереглядною юрбою»;
- «Даремне пісне» (чол. хор).
Значення в історії галицького театру
Відновлений М. Бенцалем восени 1918 р. «Український театр» у Тернополі (на основі «Театральних вечорів») був перейменований у березні 1919 р. на «Новий Львівський театр» (очолений А. Бучмою, М. Бенцалем, В. Калином). Цей колектив з деякою зміною акторського персоналу проніс свій репертуар і сценічні реалістичні традиції по важких дорогах визвольної війни на Поділлі, Прикарпатті аж до Кам'янця-Подільського і Вінниці, де 28 січня 1920 р. об'єднався (провідні актори А. Бучма, В. Калин, М. Крушельницький, Я. Бортик, Т. Демчук, С. Зубрицький та ін.) з групою колишніх «молодотеатрівців» на чолі з Г. Юрою і заснував новий славнозвісний нині колектив — Київський драмтеатр ім. І. Франка.
«Тернопільські театральні вечори» були першою школою для відомих згодом діячів української сцени — М. Крушельницького, Я. Бортника, В. Калина, Ф. Лопатинського, а Демчук і Сеньків, які згодом стали педагогами, працювали в сезони 20-х рр. у Львівському театрі «Бесіда».
Актори театру
У складі театральної трупи були актори: М. Чернявська-Костева, Т. Бенцалева, Г. Юрчакова, Ф. Лопатинська й аматори-дебютанти Я. Бортник, Ф. Лопатинський, М. Крушельницький, Т. Демчук, В. Калин та багато ін.
1916 приєдналися І. Рубчак, Я. Сеньків, А. Осиповичева; А. Шеремета; періодично виступала С. Стадникова та ін.
- Теодозія Бенцалева — своїм веселим характером і зовнішніми даними вдало творила образи молодиць, матерів, шинкарок, служниць, вдовиць. Щедрі оплески, як твердять сучасники, вона збирала в ролях Терпелихи («Наталка Полтавка») Палажки («Мартин Боруля»), Ганни («Безталанна»), Рухлі («Наймичка»).
- Ганна Юрчакова була добрим помічником режисера та адміністратора, передавала досвід артистам-початківцям, чимало праці докладала для придбання реквізиту, бутафорії, сама шила етнографічні костюми, вишивала тощо. Успішно справлялась з новими, досить складними ролями — дівочими і характерними образами молодиць — Ярини («Невольник»), Харитини («Наймичка»), Софії («Безталанна») та Анни («Украдене щастя»).
- Студент Ярослав Сеньків, який скоро ввійшов у гроно провідних акторів трупи, зіграв понад 25 ролей. Серед них ролі парубків — Хоми («Ой не ходи, Грицю…»), Микити («Дай серцю волю»), опришка Антона («Верховинці»). Але йому краще вдавалися характерні ролі — збіднілого дворянина Шпака («Шельменко-денщик»), виборного Макогоненка («Наталка Полтавка»), старого козака Коваля («Невільник»), шляхтича Матвія («Степовий гість»).
- Теофіл Демчук майстерно грав епізодичні ролі дідів, батьків, шинкарів, сватів. Був активним і діловим адміністратором, «правою рукою» М. Бенцаля.
- Не відразу себе виявив у «артистичній формі» випускник Тернопільської гімназії Януарій Бортник, який виступав у масовках, епізодичних ролях. Ні під рукою Курбаса, ні Бенцаля він не зміг ї «осідлати» комічних ролей, так і грав других і «третіх» парубків — Дениса («Бондарівна»), Ванька («Циганка Аза»), а також поважних купців, шляхтичів, чиновників, сватів.
- Володимир Калин — добре володів голосом, дикцією, був актором «нутра та оправданих емоцій». Його любили режисери, наділяли його більшими ролями у різних жанрах драматургії. Він зіграв 40 великих і малих ролей. Найбільший успіх мав у ролях Степана («Невільник»), Саврасова («Воскресіння»), писаря Голощука («Кума Марта» Шатковського), Прокопа («Верховинці»), Гершеле («Сатана»), Читав на концертах твори Т. Шевченка, І. Франка. Деякий час очолював при театрі балет-студію народних танців.
«Театральні вечори» були першою школою сценічного мистецтва і для Мар'яна Крушельницького. Прийшов до театру зі своєю нерозлучною скрипкою, спочатку грав в оркестрі, співав у хорі, танцював, а на сцені з'являвся у ролі сільських музикантів. Тут працювали його друзі з гімназійної парти — Я. Бортник А. Герасимович, Т. Демчук, М. Задорожний, В. Калин. Усі любили Мар'яна, тихого, скромного, з мудрим чолом, зосередженого.
Про свої мистецькі успіхи розповідав Мар'ян Крушельницький 1961 року:
![]() | Важко судити про ролі, зіграні в «Театральних вечорах». Наскільки зберігає моя пам'ять, то, за тодішніми відгуками публіки і моїх друзів, більш вдало я зіграв Трохима і Омелька у «Мартині Борулі», Турського в «Паливоді XVIII століття», Миколу в «Наталці Полтавці», Івана в «Безталанній», Пафнутія у «Кумі Марті», Нечипора і Кукси у «Пошилися в дурні». У всіх виставах мені давали ролі орендаторів, шинкарів, слуг, бідолашних парубків з відкритою, доброю душею, єврейські типи. Режисер Микола Бенцаль вірно підмітив, що я знайшов своє амплуа у створенні саме таких образів, і був завжди задоволений мною. Всього зіграв тоді на тернопільській сцені близько 30 ролей. На афішах, як і більшість молодих акторів, я виступав під псевдонімом «М. Ворон» | ![]() |
На цей час був розроблений дирекцією статут «Обов'язки і права членів театру», систематизовано оплату акторам за принципом участі кожного в ролях і виставах.
Навесні 1917 р. колектив поповнився новими акторами — прийшли відома співачка Антоніна Осиповичева, а також аматор зі Збаража . Після них «на гостинні виступи» прибула з Києва, з театру М. Садовського, визначна драматична артистка і співачка Софія Стадникова. Вона майстерно зіграла свої найкращі трагедійні ролі — збожеволілої дівчини Калини у виставі «Про що тирса шелестіла» Черкасенка та Марусю Богуславку у драмі Старицького. Ці прем'єри, поставлені Бенцалем у зв'язку з приїздом талановитої виконавиці Стадникової, користувалися успіхом.
В театрі чудово грали комічні ролі Бенцаль, Рубчак і Крушельницький. Концертно йшла вистава «Мартин Боруля» з Бенцалем — Борулею, Рубчаком — Протасієм і Крушельницьким у ролі наймита Омелька. Серед молодих акторів стали виділятися успіхами три молоді артистки — (Галина в «Ой не ходи, Грицю…», Мелашка у «Хмарах», Маруся в «Чорноморцях»); (Зачепиха в «Дай серцю волю», Аграфена у «Шельменку-денщику», Знахарка в «Підгорянах»); а також (Прісінька в «Шельменку-денщику», Мотря у «Степовому гості»). Бенцаль Микола Гнатович відзначався талантом у комедійних виставах як режисер і актор.
Провідні жіночі ролі у виставах драм, комедій й водевілів протягом існування трупи в основному виконували професійні актори, обдаровані голосом сопраністки М. Коссак-Чернявська, Т. Бенцалева (часто у співочому репертуарі), а також у драмі — Г. Юрчакова. Співачка Чернявська була примадонною, чудово грала ролі закоханих сільських дівчат, її образи були завжди художньо завершені, живі, емоційні. Найкраще їй вдавалися ролі лірико-драматичного плану, образи жінок привабливих, щирих, духовно багатих. Драматизм їх гірких переживань вона вміла посилювати вокальними засобами. Великий успіх вона мала у ролях Наталки Полтавки, Марусі («Ой не ходи, Грицю…»), Уляни («Сватання на Гончарівці»), Парані («Верховинці»), Варки («Безталанна») та Ольги («Підгоряни»).
Репертуар
Репертуар складався з побутових п'єс від І. Котляревського до С. Черкасенка і С. Васильченка.
«Т. Т. В.» обслуговували також українських вояків у російської армії.
Примітки
- 100 найвідоміших українців. — Книжковий дім «Орфей», 2002. — с. 454
- Про ці події М. Бенцаль розповів згодом у своїх спогадах «У в'язниці і на сцені», які опубліковані в журналі «Тернопіль» (1991, № 2)
Література
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — .
- Театральна Тернопільщина. Бібліографічний покажчик // Уклад.: П. К. Медведик, В. Я. Миськів, Н. К. Іванко. — Тернопіль: Підручники і посібники, 2001
- Л. Щербак. Тернопільські театральні вечори // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — 708 с. — . — С. 437-438
- Гайда П. Тернопіль в історії українського театру // Тернопіль: погляд крізь століття: історія міста очима емігрантів. — Тернопіль, 1992. — С. 145—163.
- Демчук Т. «Тернопільські театральні вечори» // Лесь Курбас. Спогади сучасників. — К., 1969. — С. 73-77.
- Медведик П. Стежками дитинства і творчої юності [М. Крушельницького, на сцені «Тернопільських театральних вечорів» 1916—1917 рр.] // Мар'ян Крушельницький: Спогади. Статті. — К., 1969. — С. 120—124.
- Медведик П. «Тернопільські театральні вечори» // Наукові записки Тернопільського краєзнавчого музею. Наук. збірник. — Тернопіль, 1993. — С. 124—143, фото.
- Танюк Л. Марьян Крушельницкий. — М.: Искусство, 1974. — 223 с., ил., портр. стор. 29-38
- Медведик П. У «Тернопільських театральних вечорах» // Жовтень. — 1964. — № 4. — С. 98-99.
- Медведик П. Сценою покликані: [Історія «Тернопільських театральних вечорів»] // Вільне життя. — 1987. — 18 лют.
- Мельничук Б. Тернопільська Мельпомена в році дев'ятнадцятім // Тернопіль вечірній. — 1991. — 2 лют.
- Мельничук-Лучко Л. «Тернопільські театральні вечори»: До історії театру на Тернопільщині // Вільне життя. — 1964. — 31 берез.
- Медведик П. К. «Тернопільські театральні вечори»: [перший укр. стаціонарний професійний муз. драм. театр у Тернополі] // УРЕ. — 2-е вид. — К., 1984. — Т. 11. — Кн. 1. — С. 227.
- Медведик П. К. Тернопільський український драматичний театр: [Діяв 1918—1919 рр.] // УРЕ. — 2-е вид. — К., 1984. — Т. 11. — Кн. 1. — С. 226—227.
Посилання
- Тернопільські театральні вечори // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 6: Т—Я. — С. 242.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Ternopilski teatralni vechori znachennya Ternopilski Teatralni Vechori pershij ukrayinskij stacionarnij teatr u Ternopoli diyav vid veresnya 1915 do chervnya 1917 Ternopilski teatralni vechori Budinok Mishanskogo bratstva u yakomu vidbuvalisya vistavi Ternopilskih teatralnih vechoriv Budinok Mishanskogo bratstva u yakomu vidbuvalisya vistavi Ternopilskih teatralnih vechoriv Shablon Teatr povidomlennya poperednogo pereglyadu vidsutni geografichni koordinati bud laska dodajte yih na Vikidani 3058686 R Ternopil Krayina Avstro Ugorshina Rosijska imperiyaMisto TernopilAdresa vul Zamkova primishennya Mishanskogo bratstva Tip trupaVidkrito 18 zhovtnya 1915Kolishni nazvi Ternopilskij Ukrayinskij dramatichnij teatr M BencalyaKerivnictvo Les Kurbas Mikola BencalIdentifikatori i posilannya Ternopilski teatralni vechori u Vikishovishi Organizator i pershij kerivnik takozh rezhiser kompozitor hormejster i baletmejster Les Kurbas z bereznya 1916 Mikola Bencal Sklad teatru spochatku buv 6 profesijnih aktoriv 15 amatoriv orkestr Teatr pracyuvav u primishennyah tovaristva Sokil nini kinopalac budinku Mishanskogo bratstva nini oblasna filarmoniya Teatr buv spiviniciatoromo i uchasnikom Shevchenkivskih svyat vshanuvannya pam yati Ivana Franka koncertiv kulturnih zahodiv u misti Zbarazh mistechkah Grimajliv nini smt Gusyatinskogo rajonu ta Pidvolochisk nini smt inshih naselenih punktah Ternopilshini bogosluzhin iz nagodi vidkrittya ukrayinskoyi gimnaziyi i narodnoyi shkoli v Ternopoli Aktori Ternopilskih teatralnih vechoriv zdijsnyuvali patriotichnu agitacijnu robotu sered vijskovikiv ukrayinciv carskoyi armiyi opikuvalisya polonenimi voyakami Legionu USS za sho zaznali utiskiv rosijskih okupac vlastej Vid 18 zhovtnya 1915 do 6 chervnya 1917 v teatri bulo postavleno blizko 320 vistav u kolektivi ponad 50 osib Pislya vstupu do Ternopolya nimeckih vijsk Ternopilski teatralni vechori pripinili diyalnist zgidno z rishennyam zagalnih zboriv teatralne majno garderob biblioteku muzichni instrumenti ta inshe peredali teatrovi Ruska besida u Lvovi Arhiv Ternopilskih teatralnih vechoriv zberigayetsya v Nacionalnomu muzeyi ta muzeyi NTSh Lviv IstoriyaPershij teatralnij budinok u Ternopoli zbudovanij u XVIII st Na comu misci zaraz stoyit gotel Ternopil Ternopilski teatralni vechori vinikli vnaslidok timchasovoyi likvidaciyi teatru Besidi pid chas gastrolej u Borshovi v pershi dni rosijsko avstrijskoyi vijni 1914 r Same todi chastina cholovichogo skladu bula mobilizovana do avstrijskoyi armiyi a grupa aktoriv opinilasya u Lvovi de v 1916 r vidnovili teatr Besidi ocholyuvanij V Kossakom K Rubchakovoyu a ti aktori sho zalishilisya na Ternopilshini zajnyatij rosijskoyu armiyeyu L Kurbas M Bencal T Bencaleva N Gorlenko F Lopatinska G Yurchakova I Rubchak a z vesni 1917 r S Stadnikova i A Osipovicheva stali yadrom novostvorenoyi L Kurbasom trupi v Ternopoli Primishennya Poyavi teatru takozh spriyala i nayavnist u Ternopoli teatralno vidovishnih primishen Buv tut dosit prostorij zal zi scenoyu na pershomu poversi t zv zamkovogo palacu zbudovanogo naprikinci XVIII st znishenij vijnoyu 1944 r stoyav nad ozerom bilya suchasnoyi budivli zamku zaraz gotel Ternopil U nomu z 1865 r vidbuvalisya vistavi teatru Besidi amatoriv mista ta koncerti Privablyuvav mishan aktovij zal zi scenoyu u budinku sportivno kulturnogo tovaristva Sokil zbudovanij 1893 r sogodni kinoteatr yim I Franka z deyakoyu rekonstrukciyeyu foye Uden u nomu vidbuvalisya gimnastichni vpravi gimnazistiv ta sportivni oglyadi vechori a vvecheri vistavi mandrivnih teatriv abo koncerti Teatralno koncertnij zal buv i v primishenni budinku Mishanskogo bratstva Na pochatku XX st bilshist teatralnih vistav vidbuvalisya v zalah Sokola ta Mishanskogo bratstva Na zaproshennya Kurbasa do Ternopolya pribuli profesijni aktori Teodoziya Bencaleva zhila todi z cholovikom u pidmiskomu seli Dovzhanka Ganna Yurchakova z Terebovli desho piznishe vidoma spivachka Filomena Lopatinska iz sinom Faustom z Kopichinec Zgolosilisya do teatru ternopilski amatori Ya Bortnik V Kalin T Demchuk S Zubrickij T Kovalskij ta inshi Spochatku kolektiv skladavsya iz shesti profesionaliv p yatnadcyati amatoriv i orkestru pid upravoyu I Akermana Pozayak primishennya Sokola i Mishanskogo bratstva sho mali sceni buli zajnyati rosijskimi vijskovimi dovelos vikoristovuvati scenu kinoteatriv Buv organizovanij z molodi simfonichnij orkestr pid kerivnictvom J Bamvoli Vidkrittya teatru Dlya vidkrittya teatru Les Kurbas pidgotuvav Natalku Poltavku Persh za vse cherez te sho vona bula simvolichnoyu yak persha ukrayinska p yesa Z inshogo boku ce bula chudova muzichna vistava z uchastyu obdarovanih spivachok M Kossak Chernyavskoyi F Lopatinskoyi T Bencalevoyi vona mala spodobatisya vsim navit zaproshenomu voyennomu nachalstvu carskoyi armiyi z kancelyariyi Ternopilskogo general gubernatora ta povitovogo upravlinnya i tim utverditi dalshu postijnu diyalnist teatru Z ciyeyu zh metoyu vdumlivo bula vipushena afisha prem yeri v yakij pidkreslyuvalis uchast vidatnih artistiv i dozvil vijskovih vlastej sho zaohochuvalo do teatru i civilne naselennya v umovah komendantskoyi godini Vijskovi posti buli povidomleni sho kvitki na vistavu treba vvazhati perepustkoyu dlya gromadyan sho povertayutsya dodomu v piznij chas U Natalci Poltavci Les Kurbas grav vibornogo Makogonenka Voznogo grav S Zubrickij Natalku M Kossak Chernyavska i F Lopatinska Petra V Nalivajko Vistava projshla z velikim uspihom 18 zhovtnya 1915 roku Yiyi pobachili takozh soldati j oficeri carskoyi armiyi sered yakih bulo chimalo ukrayinciv Ce buv pershij krok Lesya Kurbasa na shlyahu dolannya chislennih zaboron rosijskih carskih vlastej Na kozhnu nastupnu vistavu potribno bulo brati dozvil u voyennogo cenzora spochatku afishi drukuvalisya tilki rosijskoyu movoyu Propoziciyu L Kurbasa nazvati trupu Ternopilskij ukrayinskij teatr bulo kategorichno vidkinuto azh pislya kilkoh zvernen cenzor dozvoliv nazvati Ternopilski teatralni vechori Uspih vistavi Natalki Poltavki sprichinivsya do nalagodzhennya znajomstva L Kurbasa z rosijskoyu vijskovoyu vladoyu Ternopolya Ce dopomoglo L Kurbasovi virvati z ternopilskoyi tyurmi aktora Mikolu Bencalya yakomu zagrozhuvala smertna kara za vidumanij nibito shpionazh na korist avstrijskoyi armiyi Podalshi postanovki Nad nastupnoyu prem yeroyu Oj ne hodi Gricyu ta j na vechornici Mihajla Starickogo L Kurbas rezhiser pracyuvav razom z M Bencalem baletmejster Kurbas bliskuche zigrav rol parubka Homi pokazav na sceni pidlist zhorstokist sebelyubstvo i licemirstvo personazha Roli Marusi i Gricya vikonuvali Kossak Chernyavska i M Bencal a Kalinivna grala Darinu T Bencaleva Vustyu Shiru simpatiyu u glyadachiv viklikali scenichni dueti Kurbasa i Bencalya Dranko i Kuksa z vistavi Poshilis v durni ta Skorik i Stecko u Svatanni na Goncharivci Kolektiv artistiv Ternopilskih teatralnih vechoriv 1916 rik Les Kurbas protyagom pivrichnoyi praci yak direktor i rezhiser Ternopilskih teatralnih vechoriv postaviv Natalku Poltavku Ciganku Azu M Starickogo M Kropivnickogo Hmari O Suhodolskogo L Manka Shibenik A Kocebu A Chehova V arhivi Ternopilskoyi oblasti v dokumentah Povitovogo upravlinnya zbereglisya finansovi dokumenti yaki svidchat pro te yak vijskova administraciya Ternopolya 1916 roku styaguvala podatok z kulturno vidovishnih zakladiv Upovnovazhenogo Mishanskogo bratstva P Chubatogo zastavili povernuti u povitovu kaznu groshi yaki vin brav za koristuvannya zalom vid administratora Ternopilskih Vechoriv Volodimira Nalivajka U protokoli zaznacheno dni iz 26 grudnya 1915 r po 19 bereznya 1916 r koli Kurbas staviv vistavi na cij sceni Ce dalo zmogu vstanoviti sho za pivroku Kurbas postaviv 79 vistav a takozh utochniti datuvannya okremih prem yer Povitova administraciya sklavshi protokol vzyala vid Kurbasa poyasnyuvalnu Zayavu yaka dosi ye yedinim zberezhenim dokumentom avtografom Lesya pro jogo teatr v Ternopoli Zayava napisana 10 bereznya 1916 roku i zvuchit tak Ya organizator direktor trupi Ternopilski teatralni vechori Oleksandr Stepanovich Kurbas zayavlyayu sho P I Chubatomu za zal v Mishanskomu Bratstvi viplachuyemo po 15 krb za toj vechir v yakomu grayemo Bulo dva chi tri vechori sho buv malij zbir to Chubatij vzyav menshe 15 krb ale naskilki menshe ne pam yatayu Oleksandr S Kurbas Vnesok Lesya Kurbasa Pro pracyu Lesya Kurbasa u Teatralnih vechorah rozpoviv zgodom u svoyih spogadah yih uchasnik Teofil Demchuk Osoblivo pikluvavsya Kurbas pro molodij naribok bagato pracyuvav z okremimi tovarishami ne tilki nad rolyami ale j nad yihnoyu zagalnoyu kulturoyu nadihayuchi svoyeyu nevsipushoyu praceyu ves kolektiv Tomu to pid Novij rik mi zlozhili jomu novorichne pobazhannya zaspivali shedrivku Hodiv pohodiv misyac po nebu z p yesi Oj ne hodi Gricyu i podaruvali sribnij godinnik Kurbas buv duzhe zvorushenij i garyache dyakuvav nam A yaka bula rezhiserska robota Kurbasa Na pershij repeticiyi vin znajomiv aktoriv z avtorami p yesi z epohoyu na foni yakoyi vidbuvayetsya diya iz suspilnimi umovami personazhami tvoru nakreslyuvav yihni harakteristiki zvertav uvagu na grim odyag tosho i lishe potim rozpodilyav roli Lyubov do ridnogo teatru pikluvannya pro hudozhnij riven vistav poshana do avtorskogo tekstu borotba zi shtampami j neprirodnistyu gri zastosuvannya novitnih scenichnih zasobiv taki harakterni oznaki postanovok rezhisera Les Kurbas vzhe todi vinoshuvav zadumi stvorennya svogo novogo teatru prote usvidomlyuvav sho ce zmozhe realizuvati tilki v Kiyevi spirayuchis na vipusknikiv Muzichno dramatichnoyi shkoli M Lisenka ta inshih zakladiv 28 bereznya 1916 roku Les Kurbas viyihav do Kiyeva do teatru Mikoli Sadovskogo Direktorstvo i rezhisuru Ternopilskih teatralnih vechoriv vin peredav M Bencalyu Cej misteckij kolektiv buv uzhe sformovanij povnij entuziazmu mav viroblenu chitku sistemu praci j z legkoyi ruki Kurbasa za tverdzhennyam aktora T Demchuka u 1916 1917 rr teatr domigsya znachnih uspihiv Mar yan Krushelnickij zgaduye Lesya Kurbasa ya vzhe ne zastav u Ternopilskih teatralnih vechorah ale slidi praci cogo talanovitogo rezhisera vidchuvalis she dovgo u nashij trupi Kurbas za svoye korotke perebuvannya navchiv usih pracyuvati Dav zrozumiti sho tilki praceyu aktora velikoyu napoleglivoyu mozhna dosyagti vershin teatralnogo mistectva Jogo zavzhdi zgaduvali vsi dobrim slovom Teatralna molod stavila Lesya Stepanovicha sobi za priklad zberigala i vtilyuvala u scenichnij praktici jogo rezhiserski nastanovi Vzhe u Ternopilskih teatralnih vechorah buli parostki originalnoyi rezhiserskoyi shkoli Lesya Kurbasa Vin vimagav vid aktoriv yasnogo rozuminnya svoyih zavdan strogoyi fiksaciyi kozhnoyi detali vikonannya pragnuv granichnoyi viraznosti ta chitkogo liplennya mizanscen Teatr pid direkciyeyu M Bencalya Drugij etap diyalnosti Ternopilskih teatralnih vechoriv prohodiv pid direkciyeyu i rezhisuroyu M Bencalya Administratorom staye T Demchuk a chlenami upravi V Kalin i Ya Senkiv Ternopil buv roztashovanij poblizu prifrontovoyi rosijsko avstrijskoyi liniyi ale postupovo nastupalo politichne poteplinnya u stavlenni voyennih rosijskih vlastej do teatru Tut chimalu rol zigrali oficeri carskoyi armiyi ukrayinskogo pohodzhennya Traplyalisya vipadki koli ohochi do spivu soldati kradkoma zabigali za kulisi sceni i dopomagali horistam u vistavah Vechornici Nishinskogo ta Nazar Stodolya Tarasa Shevchenka Podiyi lyutnevoyi revolyuciyi v Rosiyi 1917 roku viklikali poslablennya cenzurnogo naglyadu Mikola Bencal prodovzhuvav zakladeni Kurbasom scenichni tradiciyi zberigav u repertuari vistavi svogo poperednika staviv koncerti Prem yeri Bencalya vidznachalisya realistichno poetichnim nastroyem muzikalnistyu Vin znachno rozshiriv repertuar Teatralni vechori mali zv yazki z Kiyivskim teatrom Mikoli Sadovskogo U 1916 r Sadovskij rado zustriv ternopolyan M Bencalya i T Demchuka dopomig yim dramatichnimi ta muzichnimi tvorami U travni 1916 r z teatru vibuli do Kiyeva Filomena i Faust Lopatinski M Yelisyeyeva Na zaproshennya Bencalya pribuli do teatru vidomij spivak i majster komichnih rolej I Rubchak z Chortkova u serpni ta gimnazist M Krushelnickij u veresni 1916 r M Bencal pridilyav uvagu j muzichnim vistavam Iz prihodom do trupi I Rubchaka znamenitogo vikonavcya roli Karasya stavit Zaporozhec za Dunayem a takozh opereti Pidgoryani Verbickogo Chornomorci Lisenka Poshilis v durni Kropivnickogo Za davnoyu tradiciyeyu galickogo teatru Ivan Rubchak v antraktah spivav Lisenka ta zhartivlivi narodni pisni yaki teplo sprijmali glyadachi Hormejsterami pracyuvali P Chubatij z listopada 1916 r Pilip Bassa zgodom 1922 1926 rr vidomij pedagog Ternopilskoyi gimnaziyi dirigent ukrayinskogo horu v Monreali Kanada Zahodi teatru shodo vshanuvannya pam yati Ivana Franka Filomena Lopatinska Mariya Kossak Chernyavska Mikola Bencal Volodimir Kalin Antonina Osipovicheva Yaroslav Senkiv Do pershoyi richnici pohoroniv Ivana Franka u sichni 1917 r postavleno Ukradene shastya U golovnih rolyah buli zajnyati Ya Senkiv Mikola G Yurchakova Anna M Bencal Gurman V Kalin selyanin Babich T Bencaleva Nastya A Gerasimovich vijt T Demchuk Shloma Davali prem yeri ta Grinchenka i Martin Borulya Karpenka Karogo Nazar Stodolya Shevchenka Verhovinci Kozhenovskogo Molodist M Galbe Dlya vshanuvannya pam yati Ivana Franka teatr vlashtuvav pohid cherez misto za uchastyu predstavnikiv z bagatoh povitiv yaki u kozackih odnostroyah yihali na konyah u marshovij koloni do budinku Mishanskogo bratstva de vidbuvsya svyatkovij miting Nastroyi tih dniv yaskravo vidobraziv u svoyih spogadah M Bencal Ukrayinskij studentskij kruzhok pri uchasti Ukrayinskogo teatru v Ternopoli v seredu 27 chervnya 1917 r u Mishanskomu bratstvi vlashtuvali koncert z programoyu Lisenko Uvertyura do Chornomorciv orkestr Vstupne slovo Ya Senkiv Vahnyanin Nasha zhizn chol hor Franko Sichinskij Yak pochuyesh vnochi solo T Bencaleva Shevchenko Nizhankivskij Minuli lita molodiyi T Bencaleva Franko Sichinskij Nepereglyadnoyu yurboyu Daremne pisne chol hor Znachennya v istoriyi galickogo teatru Vidnovlenij M Bencalem voseni 1918 r Ukrayinskij teatr u Ternopoli na osnovi Teatralnih vechoriv buv perejmenovanij u berezni 1919 r na Novij Lvivskij teatr ocholenij A Buchmoyu M Bencalem V Kalinom Cej kolektiv z deyakoyu zminoyu aktorskogo personalu pronis svij repertuar i scenichni realistichni tradiciyi po vazhkih dorogah vizvolnoyi vijni na Podilli Prikarpatti azh do Kam yancya Podilskogo i Vinnici de 28 sichnya 1920 r ob yednavsya providni aktori A Buchma V Kalin M Krushelnickij Ya Bortik T Demchuk S Zubrickij ta in z grupoyu kolishnih molodoteatrivciv na choli z G Yuroyu i zasnuvav novij slavnozvisnij nini kolektiv Kiyivskij dramteatr im I Franka Ternopilski teatralni vechori buli pershoyu shkoloyu dlya vidomih zgodom diyachiv ukrayinskoyi sceni M Krushelnickogo Ya Bortnika V Kalina F Lopatinskogo a Demchuk i Senkiv yaki zgodom stali pedagogami pracyuvali v sezoni 20 h rr u Lvivskomu teatri Besida Aktori teatruU skladi teatralnoyi trupi buli aktori M Chernyavska Kosteva T Bencaleva G Yurchakova F Lopatinska j amatori debyutanti Ya Bortnik F Lopatinskij M Krushelnickij T Demchuk V Kalin ta bagato in 1916 priyednalisya I Rubchak Ya Senkiv A Osipovicheva A Sheremeta periodichno vistupala S Stadnikova ta in Teodoziya Bencaleva svoyim veselim harakterom i zovnishnimi danimi vdalo tvorila obrazi molodic materiv shinkarok sluzhnic vdovic Shedri opleski yak tverdyat suchasniki vona zbirala v rolyah Terpelihi Natalka Poltavka Palazhki Martin Borulya Ganni Beztalanna Ruhli Najmichka Ganna Yurchakova bula dobrim pomichnikom rezhisera ta administratora peredavala dosvid artistam pochatkivcyam chimalo praci dokladala dlya pridbannya rekvizitu butaforiyi sama shila etnografichni kostyumi vishivala tosho Uspishno spravlyalas z novimi dosit skladnimi rolyami divochimi i harakternimi obrazami molodic Yarini Nevolnik Haritini Najmichka Sofiyi Beztalanna ta Anni Ukradene shastya Student Yaroslav Senkiv yakij skoro vvijshov u grono providnih aktoriv trupi zigrav ponad 25 rolej Sered nih roli parubkiv Homi Oj ne hodi Gricyu Mikiti Daj sercyu volyu oprishka Antona Verhovinci Ale jomu krashe vdavalisya harakterni roli zbidnilogo dvoryanina Shpaka Shelmenko denshik vibornogo Makogonenka Natalka Poltavka starogo kozaka Kovalya Nevilnik shlyahticha Matviya Stepovij gist Teofil Demchuk majsterno grav epizodichni roli didiv batkiv shinkariv svativ Buv aktivnim i dilovim administratorom pravoyu rukoyu M Bencalya Ne vidrazu sebe viyaviv u artistichnij formi vipusknik Ternopilskoyi gimnaziyi Yanuarij Bortnik yakij vistupav u masovkah epizodichnih rolyah Ni pid rukoyu Kurbasa ni Bencalya vin ne zmig yi osidlati komichnih rolej tak i grav drugih i tretih parubkiv Denisa Bondarivna Vanka Ciganka Aza a takozh povazhnih kupciv shlyahtichiv chinovnikiv svativ Volodimir Kalin dobre volodiv golosom dikciyeyu buv aktorom nutra ta opravdanih emocij Jogo lyubili rezhiseri nadilyali jogo bilshimi rolyami u riznih zhanrah dramaturgiyi Vin zigrav 40 velikih i malih rolej Najbilshij uspih mav u rolyah Stepana Nevilnik Savrasova Voskresinnya pisarya Goloshuka Kuma Marta Shatkovskogo Prokopa Verhovinci Gershele Satana Chitav na koncertah tvori T Shevchenka I Franka Deyakij chas ocholyuvav pri teatri balet studiyu narodnih tanciv Teatralni vechori buli pershoyu shkoloyu scenichnogo mistectva i dlya Mar yana Krushelnickogo Prijshov do teatru zi svoyeyu nerozluchnoyu skripkoyu spochatku grav v orkestri spivav u hori tancyuvav a na sceni z yavlyavsya u roli silskih muzikantiv Tut pracyuvali jogo druzi z gimnazijnoyi parti Ya Bortnik A Gerasimovich T Demchuk M Zadorozhnij V Kalin Usi lyubili Mar yana tihogo skromnogo z mudrim cholom zoseredzhenogo Pro svoyi mistecki uspihi rozpovidav Mar yan Krushelnickij 1961 roku Vazhko suditi pro roli zigrani v Teatralnih vechorah Naskilki zberigaye moya pam yat to za todishnimi vidgukami publiki i moyih druziv bilsh vdalo ya zigrav Trohima i Omelka u Martini Boruli Turskogo v Palivodi XVIII stolittya Mikolu v Natalci Poltavci Ivana v Beztalannij Pafnutiya u Kumi Marti Nechipora i Kuksi u Poshilisya v durni U vsih vistavah meni davali roli orendatoriv shinkariv slug bidolashnih parubkiv z vidkritoyu dobroyu dusheyu yevrejski tipi Rezhiser Mikola Bencal virno pidmitiv sho ya znajshov svoye amplua u stvorenni same takih obraziv i buv zavzhdi zadovolenij mnoyu Vsogo zigrav todi na ternopilskij sceni blizko 30 rolej Na afishah yak i bilshist molodih aktoriv ya vistupav pid psevdonimom M Voron Na cej chas buv rozroblenij direkciyeyu statut Obov yazki i prava chleniv teatru sistematizovano oplatu aktoram za principom uchasti kozhnogo v rolyah i vistavah Navesni 1917 r kolektiv popovnivsya novimi aktorami prijshli vidoma spivachka Antonina Osipovicheva a takozh amator zi Zbarazha Pislya nih na gostinni vistupi pribula z Kiyeva z teatru M Sadovskogo viznachna dramatichna artistka i spivachka Sofiya Stadnikova Vona majsterno zigrala svoyi najkrashi tragedijni roli zbozhevoliloyi divchini Kalini u vistavi Pro sho tirsa shelestila Cherkasenka ta Marusyu Boguslavku u drami Starickogo Ci prem yeri postavleni Bencalem u zv yazku z priyizdom talanovitoyi vikonavici Stadnikovoyi koristuvalisya uspihom V teatri chudovo grali komichni roli Bencal Rubchak i Krushelnickij Koncertno jshla vistava Martin Borulya z Bencalem Boruleyu Rubchakom Protasiyem i Krushelnickim u roli najmita Omelka Sered molodih aktoriv stali vidilyatisya uspihami tri molodi artistki Galina v Oj ne hodi Gricyu Melashka u Hmarah Marusya v Chornomorcyah Zachepiha v Daj sercyu volyu Agrafena u Shelmenku denshiku Znaharka v Pidgoryanah a takozh Prisinka v Shelmenku denshiku Motrya u Stepovomu gosti Bencal Mikola Gnatovich vidznachavsya talantom u komedijnih vistavah yak rezhiser i aktor Providni zhinochi roli u vistavah dram komedij j vodeviliv protyagom isnuvannya trupi v osnovnomu vikonuvali profesijni aktori obdarovani golosom sopranistki M Kossak Chernyavska T Bencaleva chasto u spivochomu repertuari a takozh u drami G Yurchakova Spivachka Chernyavska bula primadonnoyu chudovo grala roli zakohanih silskih divchat yiyi obrazi buli zavzhdi hudozhno zaversheni zhivi emocijni Najkrashe yij vdavalisya roli liriko dramatichnogo planu obrazi zhinok privablivih shirih duhovno bagatih Dramatizm yih girkih perezhivan vona vmila posilyuvati vokalnimi zasobami Velikij uspih vona mala u rolyah Natalki Poltavki Marusi Oj ne hodi Gricyu Ulyani Svatannya na Goncharivci Parani Verhovinci Varki Beztalanna ta Olgi Pidgoryani RepertuarRepertuar skladavsya z pobutovih p yes vid I Kotlyarevskogo do S Cherkasenka i S Vasilchenka T T V obslugovuvali takozh ukrayinskih voyakiv u rosijskoyi armiyi Primitki100 najvidomishih ukrayinciv Knizhkovij dim Orfej 2002 s 454 Pro ci podiyi M Bencal rozpoviv zgodom u svoyih spogadah U v yaznici i na sceni yaki opublikovani v zhurnali Ternopil 1991 2 LiteraturaPortal Ternopilshina Portal Teatr Enciklopediya ukrayinoznavstva Slovnikova chastina v 11 t Naukove tovaristvo imeni Shevchenka gol red prof d r Volodimir Kubijovich Parizh Nyu Jork Molode zhittya 1955 1995 ISBN 5 7707 4049 3 Teatralna Ternopilshina Bibliografichnij pokazhchik Uklad P K Medvedik V Ya Miskiv N K Ivanko Ternopil Pidruchniki i posibniki 2001 L Sherbak Ternopilski teatralni vechori Ternopilskij enciklopedichnij slovnik u 4 t redkol G Yavorskij ta in Ternopil Vidavnicho poligrafichnij kombinat Zbruch 2008 T 3 P Ya 708 s ISBN 978 966 528 279 2 S 437 438 Gajda P Ternopil v istoriyi ukrayinskogo teatru Ternopil poglyad kriz stolittya istoriya mista ochima emigrantiv Ternopil 1992 S 145 163 Demchuk T Ternopilski teatralni vechori Les Kurbas Spogadi suchasnikiv K 1969 S 73 77 Medvedik P Stezhkami ditinstva i tvorchoyi yunosti M Krushelnickogo na sceni Ternopilskih teatralnih vechoriv 1916 1917 rr Mar yan Krushelnickij Spogadi Statti K 1969 S 120 124 Medvedik P Ternopilski teatralni vechori Naukovi zapiski Ternopilskogo krayeznavchogo muzeyu Nauk zbirnik Ternopil 1993 S 124 143 foto Tanyuk L Maryan Krushelnickij M Iskusstvo 1974 223 s il portr stor 29 38 Medvedik P U Ternopilskih teatralnih vechorah Zhovten 1964 4 S 98 99 Medvedik P Scenoyu poklikani Istoriya Ternopilskih teatralnih vechoriv Vilne zhittya 1987 18 lyut Melnichuk B Ternopilska Melpomena v roci dev yatnadcyatim Ternopil vechirnij 1991 2 lyut Melnichuk Luchko L Ternopilski teatralni vechori Do istoriyi teatru na Ternopilshini Vilne zhittya 1964 31 berez Medvedik P K Ternopilski teatralni vechori pershij ukr stacionarnij profesijnij muz dram teatr u Ternopoli URE 2 e vid K 1984 T 11 Kn 1 S 227 Medvedik P K Ternopilskij ukrayinskij dramatichnij teatr Diyav 1918 1919 rr URE 2 e vid K 1984 T 11 Kn 1 S 226 227 PosilannyaTernopilski teatralni vechori Shevchenkivska enciklopediya u 6 t Gol red M G Zhulinskij Kiyiv In t literaturi im T G Shevchenka 2015 T 6 T Ya S 242