Середньовічний портрет, портретне мистецтво Середньовіччя — стадія певного занепаду в історії розвитку портретного жанру, що проявляється у втраті ним реалістичності та більшого інтересу до духовності зображених.
У портретах ранньохристиянської епохи довго зберігаються ремінісценції античного реалізму. Пізніше — в епоху Каролінгів та романську епоху — остаточно стираються грані між іконою й портретним образом. У період зрілого Середньовіччя починається зворотний процес: до творів готики починає повертатись натуралізм, що закладає основи розвитку Відродження.
Раннє Середньовіччя
Ідеологія
Середньовічне мистецтво не знало портрета в сучасному значенні цього поняття, тобто, «життєво достовірного зображення індивідуального людського обличчя». На відміну від майстрів Стародавнього Єгипту, античності чи найпізнішого Нового часу, середньовічні художники не переслідували мету живої схожості образу з оригіналом. Принцип «наслідування натурі» був чужим естетичній природі Середньовіччя. Але, як пише Віктор Гращенков, не слід розглядати цей час як «перерву» в еволюції портретного жанру. У Середньовіччя портрет все ж знайшов своє (досить скромне) місце, й висловлювався у досить скромних та умовних формах. Цей портрет здається схематичним, що спричинено іншим естетичним завданням майстрів, для яких матеріальний світ з його індивідуальними формами не мав важливості й лишався тільки відображенням, тінню світу надчуттєвого. У своїх творах середньовічні майстри прагнули до абсолюту та наслідували не природі, а одвічному образу людської краси. Окрім буквального сенсу усяке зображення мало й непряме значення.
Оскільки людину було створено «за образом та подібністю до Бога», індивідуальний образ будь-кого на землі був результатом випадкового — й тому другорядного відхилення від вищого ідеалу, викликаного первинним гріхом. Тому художник, зображуючи людину, прагнув передати не те, що відрізняє одну людину від іншої тілесно, а зобразити те загальне, що є типовим для всіх людей взагалі, об'єднуючи їх у духовному єстві й наближаючи до первообразу, замисленого Богом.
Середньовічний художник потребував достатньо обмеженої кількості образотворчих засобів заради виконання своєї задачі — «відобразити розмаїття, що існує в одноманітності». Він не бачив принципової різниці в зображенні померлих святих чи своїх сучасників, вони лише в духовній ієрархії посідали різні місця.
Зображуючи обличчя, середньовічний майстер користувався стереотипом, виробленим раз і назавжди, вносячи до нього в міру роботи незначні зміни, що були йому необхідні для конкретизації персонажів за сюжетом. Стереотип цей (канон) зазвичай залежав не від художника, а від іконографічної та живописної традиції власне художньої школи. В міру росту індивідуального начала у творчому мисленні майстрів цей канон почне все сильніше відображати персональний стиль художника.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk00TDBWdGNGcHZaUzVxY0djdk1qSXdjSGd0Ulcxd1dtOWxMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
В міру того, як Середньовіччя підходитиме до завершення, а індивідуалізм релігійного почуття шукатиме у прямішому злитті своєї особистості (особистості замовника) зі священним образом, зображення людини ставатимуть все «портретнішими», наділеними індивідуальними рисами.
Відсутність схожості
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd4TDBKNWVtRnVkR2x1YVhOamFHVnlYMDF2YzJGcGVtbHpkRjkxYlY4eE1ESXdYekF3TVM1cWNHY3ZNakl3Y0hndFFubDZZVzUwYVc1cGMyTm9aWEpmVFc5ellXbDZhWE4wWDNWdFh6RXdNakJmTURBeExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
За всіми цими причинами «образ реальної людської особистості» втратив у середньовічному мистецтві життєво повнокровну індивідуальність. Він майже розчинився в іконній імперсональності, висловлюючись у художній формі, яку можна було визначити як «символічний портрет». До появи певного натуралізму в мистецтві готики, середньовічні портрети були далекими від документальної достовірності. Індивідуальне начало прослизало в каноні, стереотипі лише зрідка, ледь вловимим натяком, умовним позначенням.
Типи пам'ятників
Церква допускала зображення індивідуальної людини лише у двох випадках:
- Ритуальні: приєднані до святих зображень як пам'ять про будь-яку богоугодну справу
- Меморіальні: на надгробному пам'ятнику
Портретна схожість в обох випадках не переслідувалась, зображення могло бути цілком умовним і компенсуватись атрибутами чи написами.
У першій категорії (вписаними до сакрального зображення) найчастіше зустрічаються образи імператорів, королів та інших монархів, а також духовних ієрархів — пап та єпископів; тобто, відданих захисників Церкви, донаторів (ктиторів) та ревнителів благочестя.
Приклади:
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlppTDAxaGNuUnZjbUZ1WVY5U2IyZGxja2xKTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxTllYSjBiM0poYm1GZlVtOW5aWEpKU1M1cWNHYz0uanBn.jpg)
- Ранньохристиянська іконографія: імператори, патріархи та придворні зображені поряд із Христом та святими як співучасники священної літургії. Культ влади імператора тісно пов'язаний з християнським культом, поки ще новим. (Мозаїки Сан-Вітале в Равенні, IV століття).
- Пізніший період: портрети володарів починають посідати скромніше місце в системі прикрашення храму, переміщуючись до нартексу, на хори. Імператори починають припадати до стоп Христа й святих, молять про заступництво. Інший варіант — портретні зображення монархів поміщаються у церквах, щоб нагадати парафіянам про божественне походження світської влади. У таких зображеннях монарх отримує корону з рук Христа, постає перед ним з усією родиною (сицилійський король Рожер II в мозаїках Марторани у Палермо, XII століття; імператори у Святій Софії, Константинополь; Ярослав Мудрий з родиною у Софії Київській).
- Зображення монарха без зв'язку з церковними образами. Подібні портрети завжди з'являлись часи сплеску ідеї Священної Римської імперії та активізації культу імператора (від Карла Великого до Фрідріха II). Ця традиція походить від системи прославлення «великих мужів», що існували й в античності. Використовувалась вона й понтифіками: папа Лев Великий наказав написати «портрети» своїх попередників у , дві аналогічні серії знаходились у соборі Святого Петра і ще одна в Латеранській базиліці.
- До окремої групи можна виділити автопортрети майстрів, що також досить умовні. Найчастіше це ілюстрації в манускриптах, що зображують автора, який подає створений рукопис замовнику. Також відомі більш рідкі приклади автопортретів, створених скульпторами — майстрами-литійниками (магдебурзькі майстри на Корсунській брамі , XII століття).
Портрет у зрілій готиці
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZsTDBOb1lYSjBjbVZ6TWpBd05sOHdNamt1YW5Cbkx6STFNSEI0TFVOb1lYSjBjbVZ6TWpBd05sOHdNamt1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
В готиці портрет стане більш цільним й успішним явищем. Мистецтву готики буде притаманним «натуралізм» (за висловом М. Дворжака), що, звичайно, вплине на зображення людини. Загальною характеристикою мистецтва зрілої готики є інтерес до життєво-достовірної передачі образу людини.
Раніше за все цей натуралізм проявиться у круглій скульптурі. Приклади пам'ятників:
- Статуї Реймса, Шартра й Бамберга (2-а чверть XIII століття)
- 12 статуй засновників Наумбурзького собору (сер. XIII століття), які, попри те, що є посмертними портретами, досить реалістичні.
Надгробні пам'ятники, з їхньою жанровою особливістю, також давали можливість портрету зберегтись і розвиватись. Середньовічні надгробки (наприклад, королівські в Сен-Дені), демонструють еволюцію: спочатку фігури покійних виконувались з ідеально умовним трактуванням молодого обличчя у вигляді застиглої маски, яку оживляють стандартною «готичною усмішкою», без усілякого натяку на портретну схожість. Але до кінця XIII століття становище починає змінюватись. Дослідники висунули припущення (не доведене), що можливо, в цей час скульптори почали використовувати посмертні маски (наприклад, для статуї французької королеви Ізабелли Арагонської, Козенца; надгробок Філіпа Красивого, Сен-Дені, 1298—1307 рр.). Ця версія пов'язана з тим, що в обличчях починає з'являтись певна індивідуалізація.
Портрет у пізній готиці
Зародження справжнього портретного жанру відбувається у період пізньої готики завдяки духовному пробудженню Європи, що почалось наприкінці XII століття. Цей процес мав тривалий розвиток та призвів до того, що до XV століття, поки в Італії в основу культури закладались нові гуманістичні уявлення про людину, Північна Європа базувалась на (Devotio moderna) північних містиків.
З часом готика проникла до Італії та спочатку загальмувала розвиток ; потім їй вдалось його збагатити. Одночасно з цим реалістичні завоювання Джотто (у готичній подачі сієнського й частково флорентійського живопису 2-ї пол. XIV ст.) проникли до Франції та інших заальпійських країн, де були сприйняті місцевим мистецтвом.
Пізня готика переживала кризу й глибоку потребу у змінах, тому активно сприйняла реалізм треченто. Якщо у зрілій готиці все фокусувалось навколо собору, у XIV столітті починається розпад даної соборної єдності готичного стилю, окрім монументальних форм розвиваються камерні жанри (особливо книжкова мініатюра). Церква й міська комуна втрачають керівну роль у художньому житті, яка переходить до світських государів. Їхні резиденції стають осередком найкращих творчих сил.
Основні центри
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRpTHlVeU9GWmxibWxqWlNVeU9WOVRZVzUwSlRJM1gwVnliV0ZuYjNKaFgyVmZkVzVmWkdWMmIzUnZYeTFmVFdGMGRHVnZYMGRwYjNaaGJtNWxkSFJwWHkxZlRYVnpaVzlmUTI5eWNtVnlMbXB3Wnk4eE1qQndlQzBsTWpoV1pXNXBZMlVsTWpsZlUyRnVkQ1V5TjE5RmNtMWhaMjl5WVY5bFgzVnVYMlJsZG05MGIxOHRYMDFoZEhSbGIxOUhhVzkyWVc1dVpYUjBhVjh0WDAxMWMyVnZYME52Y25KbGNpNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Папський Авіньйон, де працювало багато італійських художників, став центром, звідки італійський вплив розповсюдився усією готичною епохою (Каталонія, Північна Франція, Англія, Чехія, Південна Німеччина). Вплив раннього італійського треченто проявляється у живописі та мініатюрі Північної Європи вже у 1-й третині XIV століття, а діяльність Сімоне Мартіні, Маттео Джованнетті та інших «авіньйонців» у роки, де склалась своя італійсько-провансальська школа, надає цьому процесу італізації більш широкого розповсюдження.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV4TDBSMVkxOWtaVjlDWlhKeWVTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RSSFZqWDJSbFgwSmxjbko1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У 2-й половині XIV століття один з головних художніх центрів Франції й загалом Північної Європи — Париж; потім з ним починають суперничати Діжон та Бурж, резиденції королівських братів, герцогів Бургундського й Беррійського. Там працюють найкращі майстри, переважно нідерландці: , Андре Боневе, Жакмар де Еден, та ін. Ці франко-фламандські майстри асимілюють вплив італійського (в першу чергу сієнського) живопису, й у 2-й половині XIV століття створюють стиль «паризької школи», де поєднано суто французькі риси, італійські запозичення й художні традиції з півночі — Фландрії, Брабанту, Голландії, Рейну та ін.
Другий за художнім значенням центр придворної культури — Прага, столиця Імперії за рішенням Карла IV. Люксембурзька династія була ріднею французам; при дворі працювали італійські, французькі, чеські та німецькі майстри. Празькі мініатюристи й живописці також зазнали італійського впливу (наприклад, , можливо, працював у Карлштейні). Потім празька школа живопису розповсюдила свій вплив на північний захід (Вестфалія, Люксембург, Нідерланди, аж до Парижу, з особливою силою впливаючи на місцеві школи Південної Німеччини та Австрії — Нюрнберг, Мюнхен, Зальцбург, Відень, Тіроль).
Важливою ланкою в цьому круговороті міжнародних художніх зв'язків став Мілан, де з 1378 року воцаряється Джан Галеаццо Вісконті, що розширює кордони майже на всю Північну Італію та зав'язує тісні династичні стосунки з Валуа. До Мілану прибуває безліч майстрів, в свою чергу, ломбардська продукція широко проникає до Франції та Бургундії. В Мілані виникає космополітична придворна культура, в якій складається мистецтво ломбардських художників, що відрізняється жанровою інтерпретацією світських сюжетів, спостереженням природи й тваринного світу. Ломбардці внесли свіжу натуралістичну струю до витонченого стилю франко-фламандської мініатюри початку XV століття.
Характеристика й пам'ятники Північної Європи
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZtTDAxbGFYTjBaWEpmWkdWelgxQnZjblJ5SlVNekpVRTBkSE5mWkdWelgwcGxZVzVmYkdWZlFtOXVYekF3TVM1cWNHY3ZNVE13Y0hndFRXVnBjM1JsY2w5a1pYTmZVRzl5ZEhJbFF6TWxRVFIwYzE5a1pYTmZTbVZoYmw5c1pWOUNiMjVmTURBeExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMems1TDFCaGNtVnRaVzUwWDJSbFgwNWhjbUp2Ym01bExtcHdaeTh5TWpCd2VDMVFZWEpsYldWdWRGOWtaVjlPWVhKaWIyNXVaUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlU1TDFKMVpHOXNabDlKVmk1cWNHY3ZNakl3Y0hndFVuVmtiMnhtWDBsV0xtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Кульмінація пізньоготичного мистецтва — інтернаціональна готика. Еволюція пізньоготичного портрета відбувається частково під італійським впливом, а також у тісному зв'язку з розвитком портретних зображень у пластиці, які вже міцно «стоять на ногах».
Поки в італійському портреті буде зберігатись зв'язок зі стилем і формами фресок, французький портрет виявляє пряму залежність з мистецтвом готичної мініатюри. Наприклад, донаторські портрети Карла V і Жанни Бурбонської у монохромній композиції пером на шовку — «Норбоннському вбранні», (бл. 1375, Лувр).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl5TDBOb1lYSnNaWE5mU1ZaZmEyNWxaV3hwYm1kZlltVm1iM0psWDAxaFpHOXVibUV0Vm05MGFYWmxYM0JwWTNSMWNtVmZiMlpmWVhKamFHSnBjMmh2Y0Y5S1lXNWZUMk5yYnk1cWNHY3ZNakl3Y0hndFEyaGhjbXhsYzE5SlZsOXJibVZsYkdsdVoxOWlaV1p2Y21WZlRXRmtiMjV1WVMxV2IzUnBkbVZmY0dsamRIVnlaVjl2Wmw5aGNtTm9ZbWx6YUc5d1gwcGhibDlQWTJ0dkxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRoTDFkcGJIUnZibDlrYVhCMGVXTm9MbXB3Wnk4eU1qQndlQzFYYVd4MGIyNWZaR2x3ZEhsamFDNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Авиньйонські портрети — лише одне з джерел, які підживили готичний станковий портрет. В цьому жанрі у пізній готиці існувала потреба, й він з'явився б і без італійського впливу. Так, тоді ж у колі німецьких та чеських майстрів виникає зовсім інший тип станкового портрета — модель зображується не в профіль, а в три чверті. Перший приклад — портрет ерцгерцога Рудольфа IV Австрійського (бл. 1365 г., Відень, Соборний та єпархіальний музей). Невідомий автор орієнтувався на стиль празького (капела замку Карлштайн, бл. 1365, де напівфігури святих передано у поворотах на три чверті). Такими ж виявляються портрети імператора Карла IV та його сина Вацлава на вівтарному образі, замовленому архієпископом Яном Очко (бл. 1371—1375, Прага, Національна галерея, приписується Майстру Теодоріху). Імовірно, це рішення портретної композиції виникло завдяки скульптурі.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpsTDAxaFpYTjBjbTlmWkdsZlFtOTFZMmxqWVhWMEpUSkRYMFJsYldGdVpHVnpYeVZETXlWQk1GOURhR0Z5YkdWelgxWkpKVEpEWDFCcFpYSnlaVjlUWVd4dmJXOXVYMmx1WDJOdmJuWmxjbk5oZW1sdmJtVmZZMjl1WDJsc1gzSmxYME5oY214dlgxWkpYeVV5T0UxekxsOUdjbUZ1SlVNekpVRTNZV2x6WHpFMk5TVXlRMTltTGw4MEpUSTVKVEpEWDBKcFlteHBiM1JsWTJGZlpHbGZSMmx1WlhaeVlTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RUV0ZsYzNSeWIxOWthVjlDYjNWamFXTmhkWFFsTWtOZlJHVnRZVzVrWlhOZkpVTXpKVUV3WDBOb1lYSnNaWE5mVmtrbE1rTmZVR2xsY25KbFgxTmhiRzl0YjI1ZmFXNWZZMjl1ZG1WeWMyRjZhVzl1WlY5amIyNWZhV3hmY21WZlEyRnliRzlmVmtsZkpUSTRUWE11WDBaeVlXNGxRek1sUVRkaGFYTmZNVFkxSlRKRFgyWXVYelFsTWprbE1rTmZRbWxpYkdsdmRHVmpZVjlrYVY5SGFXNWxkbkpoTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
В портреті ерцгерцога Рудольфа IV майстер намагався відтворити на площині тривимірний простір з наївною безпосередністю, не знаючи правил перспективного скорочення. Побудова носа й очей приблизно відповідає повороту голови, рот передано прямо, а корону накладено аплікацією. Портрет складає враження збільшеної мініатюри.
Цей новий тип зображення потенційно володіє більш широкими можливостями у передачі індивідуальності. Але на ранньому етапі він лишається примітивним, поступаючись у цілісності традиційному профільному портрету. Обидва варіанти будуть існувати на рівних правах в живопису та мініатюрі до 1-ї чверті XV ст., перервавшись лише з перемогою реалістичних принципів ars nova.
Портрет швидко виокремлюється у самостійний жанр в умовах придворної культури. Він отримує важливу роль у приватному та державному житті. Портрети збирають, відправляють з посольствами до дружніх дворів, вони слугують документами під час укладання шлюбних контрактів. Окрім портретів Іоанна Доброго та Рудольфа, всі решта творів, згаданих у джерелах, не збереглись. Їх утрата компенсується портретами у релігійних образах (наприклад, «Уолтонський диптих» з портретом короля Ричарда II, бл. 1395, Лондон, Національна галерея) та мініатюрах.
- Портрет Людовіка II Анжуйського (невідомий художник, бл. 1412—1415, Париж, Національна бібліотека)
- Невідомий художник франко-бургундського кола. Жіночий портрет, бл. 1410—1420. Вашингтон, Національна галерея
- Невідомий художник. Посмертний портрет Венцеслава Люксембурзького, 1405—1415
- Невідомий художник XVI століття. Копія з портрета герцога Іоанна Безстрашного роботи Жана Малуеля чи одного з братів Лімбургів (1405—1419). Лувр
Портрет у фалеристиці
Зображення правителів на монетах, відомі в античності, у Середньовіччя також відсутні. Народження монетного зображення у Західній Європі пов'язують з монетою, яку було викарбувано Сіджизмондо Малатеста для міста Брешіа близько 1420 року. Це було початком відходу від середньовічної традиції відтворення при карбуванні символічного образу володаря і, як наслідок, переходу до зображення конкретного обличчя.
Підсумки
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5tTDBwaGJsOTJZVzVmUlhsamExOHdPRGd1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVwaGJsOTJZVzVmUlhsamExOHdPRGd1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
І в Італії, й на Півночі між портретом XIV та XV століть існують глибокі типологічні відмінності: перший розвивається в рамках середньовічної ідеології, зберігається умовність типових стильових принципів, хоча вже втрачено символічну імперсональність.
Примітки
- В.Гращенков Портрет в итальянской живописи Раннего Возрождения. М., 1996. Т.1. С. 28-30. (рос.)
- Гращенков. С. 116.
- Гращенков. С. 30-31.
- Гращенков, С. 45
- Гращенков. С. 46
- Гращенков. С. 48
- . Архів оригіналу за 22 лютого 2011. Процитовано 15 лютого 2011.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Serednovichnij portret portretne mistectvo Serednovichchya stadiya pevnogo zanepadu v istoriyi rozvitku portretnogo zhanru sho proyavlyayetsya u vtrati nim realistichnosti ta bilshogo interesu do duhovnosti zobrazhenih U portretah rannohristiyanskoyi epohi dovgo zberigayutsya reminiscenciyi antichnogo realizmu Piznishe v epohu Karolingiv ta romansku epohu ostatochno stirayutsya grani mizh ikonoyu j portretnim obrazom U period zrilogo Serednovichchya pochinayetsya zvorotnij proces do tvoriv gotiki pochinaye povertatis naturalizm sho zakladaye osnovi rozvitku Vidrodzhennya Rannye SerednovichchyaImperator Feodosij II skulptura vizantijskogo imperatora V stolittya nalezhit do ostannogo periodu rozvitku rimskogo skulpturnogo portreta ta yavno demonstruye risi sho budut aktualnimi v portreti serednovichchya vtrata portretnoyi shozhosti akcent na ochi oskilki voni viddzerkalyuyut duhovne zhittya Ideologiya Serednovichne mistectvo ne znalo portreta v suchasnomu znachenni cogo ponyattya tobto zhittyevo dostovirnogo zobrazhennya individualnogo lyudskogo oblichchya Na vidminu vid majstriv Starodavnogo Yegiptu antichnosti chi najpiznishogo Novogo chasu serednovichni hudozhniki ne peresliduvali metu zhivoyi shozhosti obrazu z originalom Princip nasliduvannya naturi buv chuzhim estetichnij prirodi Serednovichchya Ale yak pishe Viktor Grashenkov ne slid rozglyadati cej chas yak perervu v evolyuciyi portretnogo zhanru U Serednovichchya portret vse zh znajshov svoye dosit skromne misce j vislovlyuvavsya u dosit skromnih ta umovnih formah Cej portret zdayetsya shematichnim sho sprichineno inshim estetichnim zavdannyam majstriv dlya yakih materialnij svit z jogo individualnimi formami ne mav vazhlivosti j lishavsya tilki vidobrazhennyam tinnyu svitu nadchuttyevogo U svoyih tvorah serednovichni majstri pragnuli do absolyutu ta nasliduvali ne prirodi a odvichnomu obrazu lyudskoyi krasi Okrim bukvalnogo sensu usyake zobrazhennya malo j nepryame znachennya Oskilki lyudinu bulo stvoreno za obrazom ta podibnistyu do Boga individualnij obraz bud kogo na zemli buv rezultatom vipadkovogo j tomu drugoryadnogo vidhilennya vid vishogo idealu viklikanogo pervinnim grihom Tomu hudozhnik zobrazhuyuchi lyudinu pragnuv peredati ne te sho vidriznyaye odnu lyudinu vid inshoyi tilesno a zobraziti te zagalne sho ye tipovim dlya vsih lyudej vzagali ob yednuyuchi yih u duhovnomu yestvi j nablizhayuchi do pervoobrazu zamislenogo Bogom Serednovichnij hudozhnik potrebuvav dostatno obmezhenoyi kilkosti obrazotvorchih zasobiv zaradi vikonannya svoyeyi zadachi vidobraziti rozmayittya sho isnuye v odnomanitnosti Vin ne bachiv principovoyi riznici v zobrazhenni pomerlih svyatih chi svoyih suchasnikiv voni lishe v duhovnij iyerarhiyi posidali rizni miscya Zobrazhuyuchi oblichchya serednovichnij majster koristuvavsya stereotipom viroblenim raz i nazavzhdi vnosyachi do nogo v miru roboti neznachni zmini sho buli jomu neobhidni dlya konkretizaciyi personazhiv za syuzhetom Stereotip cej kanon zazvichaj zalezhav ne vid hudozhnika a vid ikonografichnoyi ta zhivopisnoyi tradiciyi vlasne hudozhnoyi shkoli V miru rostu individualnogo nachala u tvorchomu mislenni majstriv cej kanon pochne vse silnishe vidobrazhati personalnij stil hudozhnika Imperatricya Zoya V miru togo yak Serednovichchya pidhoditime do zavershennya a individualizm religijnogo pochuttya shukatime u pryamishomu zlitti svoyeyi osobistosti osobistosti zamovnika zi svyashennim obrazom zobrazhennya lyudini stavatimut vse portretnishimi nadilenimi individualnimi risami Vidsutnist shozhosti Hristos imperatricya Zoya i Kostyantin IX Monomah Mozayika na horah Sofiyi Konstantinopolskoyi Za vsimi cimi prichinami obraz realnoyi lyudskoyi osobistosti vtrativ u serednovichnomu mistectvi zhittyevo povnokrovnu individualnist Vin majzhe rozchinivsya v ikonnij impersonalnosti vislovlyuyuchis u hudozhnij formi yaku mozhna bulo viznachiti yak simvolichnij portret Do poyavi pevnogo naturalizmu v mistectvi gotiki serednovichni portreti buli dalekimi vid dokumentalnoyi dostovirnosti Individualne nachalo proslizalo v kanoni stereotipi lishe zridka led vlovimim natyakom umovnim poznachennyam Tipi pam yatnikiv Cerkva dopuskala zobrazhennya individualnoyi lyudini lishe u dvoh vipadkah Ritualni priyednani do svyatih zobrazhen yak pam yat pro bud yaku bogougodnu spravu Memorialni na nadgrobnomu pam yatniku Portretna shozhist v oboh vipadkah ne peresliduvalas zobrazhennya moglo buti cilkom umovnim i kompensuvatis atributami chi napisami U pershij kategoriyi vpisanimi do sakralnogo zobrazhennya najchastishe zustrichayutsya obrazi imperatoriv koroliv ta inshih monarhiv a takozh duhovnih iyerarhiv pap ta yepiskopiv tobto viddanih zahisnikiv Cerkvi donatoriv ktitoriv ta revniteliv blagochestya Prikladi Hristos koronuye Rozhera II Martorana Rannohristiyanska ikonografiya imperatori patriarhi ta pridvorni zobrazheni poryad iz Hristom ta svyatimi yak spivuchasniki svyashennoyi liturgiyi Kult vladi imperatora tisno pov yazanij z hristiyanskim kultom poki she novim Mozayiki San Vitale v Ravenni IV stolittya Piznishij period portreti volodariv pochinayut posidati skromnishe misce v sistemi prikrashennya hramu peremishuyuchis do narteksu na hori Imperatori pochinayut pripadati do stop Hrista j svyatih molyat pro zastupnictvo Inshij variant portretni zobrazhennya monarhiv pomishayutsya u cerkvah shob nagadati parafiyanam pro bozhestvenne pohodzhennya svitskoyi vladi U takih zobrazhennyah monarh otrimuye koronu z ruk Hrista postaye pered nim z usiyeyu rodinoyu sicilijskij korol Rozher II v mozayikah Martorani u Palermo XII stolittya imperatori u Svyatij Sofiyi Konstantinopol Yaroslav Mudrij z rodinoyu u Sofiyi Kiyivskij Zobrazhennya monarha bez zv yazku z cerkovnimi obrazami Podibni portreti zavzhdi z yavlyalis chasi splesku ideyi Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi ta aktivizaciyi kultu imperatora vid Karla Velikogo do Fridriha II Cya tradiciya pohodit vid sistemi proslavlennya velikih muzhiv sho isnuvali j v antichnosti Vikoristovuvalas vona j pontifikami papa Lev Velikij nakazav napisati portreti svoyih poperednikiv u dvi analogichni seriyi znahodilis u sobori Svyatogo Petra i she odna v Lateranskij bazilici Do okremoyi grupi mozhna vidiliti avtoportreti majstriv sho takozh dosit umovni Najchastishe ce ilyustraciyi v manuskriptah sho zobrazhuyut avtora yakij podaye stvorenij rukopis zamovniku Takozh vidomi bilsh ridki prikladi avtoportretiv stvorenih skulptorami majstrami litijnikami magdeburzki majstri na Korsunskij brami XII stolittya Portret u zrilij gotici Skulpturi portalu Shartrskij sobor Uta fon Ballenshted i Ekkehard Naumburzkij sobor bl 1250 60 V gotici portret stane bilsh cilnim j uspishnim yavishem Mistectvu gotiki bude pritamannim naturalizm za vislovom M Dvorzhaka sho zvichajno vpline na zobrazhennya lyudini Zagalnoyu harakteristikoyu mistectva zriloyi gotiki ye interes do zhittyevo dostovirnoyi peredachi obrazu lyudini Ranishe za vse cej naturalizm proyavitsya u kruglij skulpturi Prikladi pam yatnikiv Statuyi Rejmsa Shartra j Bamberga 2 a chvert XIII stolittya 12 statuj zasnovnikiv Naumburzkogo soboru ser XIII stolittya yaki popri te sho ye posmertnimi portretami dosit realistichni Nadgrobni pam yatniki z yihnoyu zhanrovoyu osoblivistyu takozh davali mozhlivist portretu zberegtis i rozvivatis Serednovichni nadgrobki napriklad korolivski v Sen Deni demonstruyut evolyuciyu spochatku figuri pokijnih vikonuvalis z idealno umovnim traktuvannyam molodogo oblichchya u viglyadi zastigloyi maski yaku ozhivlyayut standartnoyu gotichnoyu usmishkoyu bez usilyakogo natyaku na portretnu shozhist Ale do kincya XIII stolittya stanovishe pochinaye zminyuvatis Doslidniki visunuli pripushennya ne dovedene sho mozhlivo v cej chas skulptori pochali vikoristovuvati posmertni maski napriklad dlya statuyi francuzkoyi korolevi Izabelli Aragonskoyi Kozenca nadgrobok Filipa Krasivogo Sen Deni 1298 1307 rr Cya versiya pov yazana z tim sho v oblichchyah pochinaye z yavlyatis pevna individualizaciya Portret u piznij gotici Zarodzhennya spravzhnogo portretnogo zhanru vidbuvayetsya u period piznoyi gotiki zavdyaki duhovnomu probudzhennyu Yevropi sho pochalos naprikinci XII stolittya Cej proces mav trivalij rozvitok ta prizviv do togo sho do XV stolittya poki v Italiyi v osnovu kulturi zakladalis novi gumanistichni uyavlennya pro lyudinu Pivnichna Yevropa bazuvalas na Devotio moderna pivnichnih mistikiv Z chasom gotika pronikla do Italiyi ta spochatku zagalmuvala rozvitok potim yij vdalos jogo zbagatiti Odnochasno z cim realistichni zavoyuvannya Dzhotto u gotichnij podachi siyenskogo j chastkovo florentijskogo zhivopisu 2 yi pol XIV st pronikli do Franciyi ta inshih zaalpijskih krayin de buli sprijnyati miscevim mistectvom Piznya gotika perezhivala krizu j gliboku potrebu u zminah tomu aktivno sprijnyala realizm trechento Yaksho u zrilij gotici vse fokusuvalos navkolo soboru u XIV stolitti pochinayetsya rozpad danoyi sobornoyi yednosti gotichnogo stilyu okrim monumentalnih form rozvivayutsya kamerni zhanri osoblivo knizhkova miniatyura Cerkva j miska komuna vtrachayut kerivnu rol u hudozhnomu zhitti yaka perehodit do svitskih gosudariv Yihni rezidenciyi stayut oseredkom najkrashih tvorchih sil Osnovni centri Matteo Dzhovannetti Sv Germagor z donatorom 1345 Muzej Korrer Veneciya Papskij Avinjon de pracyuvalo bagato italijskih hudozhnikiv stav centrom zvidki italijskij vpliv rozpovsyudivsya usiyeyu gotichnoyu epohoyu Kataloniya Pivnichna Franciya Angliya Chehiya Pivdenna Nimechchina Vpliv rannogo italijskogo trechento proyavlyayetsya u zhivopisi ta miniatyuri Pivnichnoyi Yevropi vzhe u 1 j tretini XIV stolittya a diyalnist Simone Martini Matteo Dzhovannetti ta inshih avinjonciv u roki de sklalas svoya italijsko provansalska shkola nadaye comu procesu italizaciyi bilsh shirokogo rozpovsyudzhennya Zhan gercog Berrijskij fragment miniatyuri roboti brativ Limburgiv U 2 j polovini XIV stolittya odin z golovnih hudozhnih centriv Franciyi j zagalom Pivnichnoyi Yevropi Parizh potim z nim pochinayut supernichati Dizhon ta Burzh rezidenciyi korolivskih brativ gercogiv Burgundskogo j Berrijskogo Tam pracyuyut najkrashi majstri perevazhno niderlandci Andre Boneve Zhakmar de Eden ta in Ci franko flamandski majstri asimilyuyut vpliv italijskogo v pershu chergu siyenskogo zhivopisu j u 2 j polovini XIV stolittya stvoryuyut stil parizkoyi shkoli de poyednano suto francuzki risi italijski zapozichennya j hudozhni tradiciyi z pivnochi Flandriyi Brabantu Gollandiyi Rejnu ta in Drugij za hudozhnim znachennyam centr pridvornoyi kulturi Praga stolicya Imperiyi za rishennyam Karla IV Lyuksemburzka dinastiya bula ridneyu francuzam pri dvori pracyuvali italijski francuzki cheski ta nimecki majstri Prazki miniatyuristi j zhivopisci takozh zaznali italijskogo vplivu napriklad mozhlivo pracyuvav u Karlshtejni Potim prazka shkola zhivopisu rozpovsyudila svij vpliv na pivnichnij zahid Vestfaliya Lyuksemburg Niderlandi azh do Parizhu z osoblivoyu siloyu vplivayuchi na miscevi shkoli Pivdennoyi Nimechchini ta Avstriyi Nyurnberg Myunhen Zalcburg Viden Tirol Vazhlivoyu lankoyu v comu krugovoroti mizhnarodnih hudozhnih zv yazkiv stav Milan de z 1378 roku vocaryayetsya Dzhan Galeacco Viskonti sho rozshiryuye kordoni majzhe na vsyu Pivnichnu Italiyu ta zav yazuye tisni dinastichni stosunki z Valua Do Milanu pribuvaye bezlich majstriv v svoyu chergu lombardska produkciya shiroko pronikaye do Franciyi ta Burgundiyi V Milani vinikaye kosmopolitichna pridvorna kultura v yakij skladayetsya mistectvo lombardskih hudozhnikiv sho vidriznyayetsya zhanrovoyu interpretaciyeyu svitskih syuzhetiv sposterezhennyam prirodi j tvarinnogo svitu Lombardci vnesli svizhu naturalistichnu struyu do vitonchenogo stilyu franko flamandskoyi miniatyuri pochatku XV stolittya Harakteristika j pam yatniki Pivnichnoyi Yevropi Nevidomij hudozhnik Portret bl 1349 Najdavnishij zi stankovih portretiv sho zbereglis Norbonnske vbrannya rozpis shovkom Rudolf IV v koroni ercgercoga Pershij u Zahidnij Yevropi portret u tri chverti Kulminaciya piznogotichnogo mistectva internacionalna gotika Evolyuciya piznogotichnogo portreta vidbuvayetsya chastkovo pid italijskim vplivom a takozh u tisnomu zv yazku z rozvitkom portretnih zobrazhen u plastici yaki vzhe micno stoyat na nogah Poki v italijskomu portreti bude zberigatis zv yazok zi stilem i formami fresok francuzkij portret viyavlyaye pryamu zalezhnist z mistectvom gotichnoyi miniatyuri Napriklad donatorski portreti Karla V i Zhanni Burbonskoyi u monohromnij kompoziciyi perom na shovku Norbonnskomu vbranni bl 1375 Luvr Majster Teodorih Votivnij obraz arhiyepiskopa Yana Ochko fragment iz zobrazhennyam imperatora Karla korol Richard II zi svyatim Edmundom Muchenikom Eduardom Spovidnikom ta Ioannom Hrestitelem postayut pered Madonnoyu Avinjonski portreti lishe odne z dzherel yaki pidzhivili gotichnij stankovij portret V comu zhanri u piznij gotici isnuvala potreba j vin z yavivsya b i bez italijskogo vplivu Tak todi zh u koli nimeckih ta cheskih majstriv vinikaye zovsim inshij tip stankovogo portreta model zobrazhuyetsya ne v profil a v tri chverti Pershij priklad portret ercgercoga Rudolfa IV Avstrijskogo bl 1365 g Viden Sobornij ta yeparhialnij muzej Nevidomij avtor oriyentuvavsya na stil prazkogo kapela zamku Karlshtajn bl 1365 de napivfiguri svyatih peredano u povorotah na tri chverti Takimi zh viyavlyayutsya portreti imperatora Karla IV ta jogo sina Vaclava na vivtarnomu obrazi zamovlenomu arhiyepiskopom Yanom Ochko bl 1371 1375 Praga Nacionalna galereya pripisuyetsya Majstru Teodorihu Imovirno ce rishennya portretnoyi kompoziciyi viniklo zavdyaki skulpturi Majster Busiko Karl VI sho besiduye z kanclerom P yerom Salmonom v prisutnosti princiv 1412 Dialogi P yera Salmona Zheneva Publichna j universitetska biblioteka V portreti ercgercoga Rudolfa IV majster namagavsya vidtvoriti na ploshini trivimirnij prostir z nayivnoyu bezposerednistyu ne znayuchi pravil perspektivnogo skorochennya Pobudova nosa j ochej priblizno vidpovidaye povorotu golovi rot peredano pryamo a koronu nakladeno aplikaciyeyu Portret skladaye vrazhennya zbilshenoyi miniatyuri Cej novij tip zobrazhennya potencijno volodiye bilsh shirokimi mozhlivostyami u peredachi individualnosti Ale na rannomu etapi vin lishayetsya primitivnim postupayuchis u cilisnosti tradicijnomu profilnomu portretu Obidva varianti budut isnuvati na rivnih pravah v zhivopisu ta miniatyuri do 1 yi chverti XV st perervavshis lishe z peremogoyu realistichnih principiv ars nova Portret shvidko viokremlyuyetsya u samostijnij zhanr v umovah pridvornoyi kulturi Vin otrimuye vazhlivu rol u privatnomu ta derzhavnomu zhitti Portreti zbirayut vidpravlyayut z posolstvami do druzhnih dvoriv voni sluguyut dokumentami pid chas ukladannya shlyubnih kontraktiv Okrim portretiv Ioanna Dobrogo ta Rudolfa vsi reshta tvoriv zgadanih u dzherelah ne zbereglis Yih utrata kompensuyetsya portretami u religijnih obrazah napriklad Uoltonskij diptih z portretom korolya Richarda II bl 1395 London Nacionalna galereya ta miniatyurah Portret Lyudovika II Anzhujskogo nevidomij hudozhnik bl 1412 1415 Parizh Nacionalna biblioteka Nevidomij hudozhnik franko burgundskogo kola Zhinochij portret bl 1410 1420 Vashington Nacionalna galereya Nevidomij hudozhnik Posmertnij portret Venceslava Lyuksemburzkogo 1405 1415 Nevidomij hudozhnik XVI stolittya Kopiya z portreta gercoga Ioanna Bezstrashnogo roboti Zhana Maluelya chi odnogo z brativ Limburgiv 1405 1419 Luvr Portret u faleristici Zobrazhennya praviteliv na monetah vidomi v antichnosti u Serednovichchya takozh vidsutni Narodzhennya monetnogo zobrazhennya u Zahidnij Yevropi pov yazuyut z monetoyu yaku bulo vikarbuvano Sidzhizmondo Malatesta dlya mista Breshia blizko 1420 roku Ce bulo pochatkom vidhodu vid serednovichnoyi tradiciyi vidtvorennya pri karbuvanni simvolichnogo obrazu volodarya i yak naslidok perehodu do zobrazhennya konkretnogo oblichchya PidsumkiYan van Ajk Portret Dzhovanni Arnolfini I v Italiyi j na Pivnochi mizh portretom XIV ta XV stolit isnuyut gliboki tipologichni vidminnosti pershij rozvivayetsya v ramkah serednovichnoyi ideologiyi zberigayetsya umovnist tipovih stilovih principiv hocha vzhe vtracheno simvolichnu impersonalnist PrimitkiV Grashenkov Portret v italyanskoj zhivopisi Rannego Vozrozhdeniya M 1996 T 1 S 28 30 ros Grashenkov S 116 Grashenkov S 30 31 Grashenkov S 45 Grashenkov S 46 Grashenkov S 48 Arhiv originalu za 22 lyutogo 2011 Procitovano 15 lyutogo 2011