Карл II (італ. Carlo II di Parma; 22 грудня 1799 — 16 квітня 1883) — король Етрурії в 1803—1807 роках (як Людовик II), герцог Лукки (як Карл I) в 1824–1847 роках, герцог Парми і П'янченци (як Карл II) в 1847–1849 роках.
Карл II | |
---|---|
італ. Carlo II di Parma | |
![]() | |
Народився | 22 грудня 1799[1][2] Мадрид, Іспанія |
Помер | 16 квітня 1883[1] (83 роки) Ніцца |
Поховання | d |
Країна | ![]() |
Діяльність | суверен |
Вчителі | d |
Знання мов | італійська |
Титул | герцог |
Посада | Список королів Італії |
Рід | Пармські Бурбони |
Батько | Людовик I |
Мати | d |
Брати, сестри | d |
У шлюбі з | Марія Тереза Савойська |
Діти | Карло III і d[1] |
Нагороди | |
![]() | |
|
Життєпис
Король Етрурії
Походив з династії Пармських Бурбонів. Єдиний син Людовика, принца Парми і інфанта Іспанії, та Марії Луїзи Жозефіни де Бурбон. Народився 1799 року в королівському палаці Мадриду, отримавши ім'я Карл Людовик. 1801 року батько стає королем утвореного Наполеоном Етрурського королівства. 1803 року після смерті Людовика I успадкував трон під ім'ям Людовик II.
З огляду на малий вік регентшею стала його мати. 1807 року імператор Наполеон I приєднав Етрурське королівство до Франції. Людовику II і його матері був обіцяний трон королівства Північна Лузітанія на півночі Португалії, яке ще необхідно було створити. Для цього з матір'ю перебрався до Іспанії, але після повалення 1808 року іспанських Бурбонів, план утворення Північної Лузітанії було скасовано, а сам Людовик з родиною перебрався до Комп'єні (Франція), де отримав палац. Але невдовзі Людовика з матір'ю та сестрою було відправлено до Ніцци, де вони перебували фактично в статусі ув'язнених. Спроби матері Людовика звільнитися призвели до того, що її 1811 року було відправлено до монастиря.
1811 року Карла Людовика було відправлено до Риму, під опіку іспанських родичів. Тут він перебував до 1815 року. За рішенням Віденського конгресу, Карл Людовик став спадкоємцем Лукканського герцогства, де стала правити його мати. Родинне герцогство Пармське було передано дружині Наполеона — Марії Луїзі. разом з тим він отримав права на спадкування Парми.
Герцог Лукки
1817 року разом з матір'ю прибув до Лукки. 1820 року одружився з представницею Савойської династії. 1824 року після смерті матері став герцогом Лукканським як Карл I. Спочатку залишив уряд на чолі із Асканіо Мансі, на якого поклав усі державні справи. Сам він до 1827 року мандрував Італією. Часто відвідував Рим, Неаполь і Модену.
В самій Луцці завдяки наполегливості міністра Мансі було проведено важливі реформи: впорядковано податки і мита, розширено свободу торгівлі, створено Земельний реєстр, заохочувалася освіта та медицина.
Потім до 1833 року мандрував Німеччиною, багато часу проводив при монарших дворах Австрії, Пруссії, часто відвідував Прагу і Франкфурт-на-Майні. Водночас придбав замки Уршендорф (поблизу Санкт-Єгиден-ам-Штейнфельд) та Вайстропп (поблизу Дрездена).
Разом з тим з 1831 року все більше цікавився зовнішньою політику, зокрема не визнав королем Франції Луї-Філіппа I Орлеанського. В Іспанії підтримав карлістів, а їхнього лідера — Карлоса де Бурбона визнав іспанським королем. Водночас намагався звільнитися від впливу Великого герцогства Тосканського. В результаті викликав підозри впливового австрійського міністра Клемента фон Меттерніха.
З 1833 року став займатися внутрішніми справами свого герцогства. Спочатку оголосив загальну амністію. Потім призначив головним радником англійця Томаса Ворда. Виявив релігійну терпимість до православних і протестантів. разом з тим відмовився повернути ліберальну Конституцію 1805 року.
Вже 1836 року герцог знову перебрався до Відня. 1837 року дозволив відкрити казино в Піве Санто Стефано. Того ж року він просував реформу Державної ради та Ради міністрів. 1838 року був присутній в Мілані під час коронації Фердинанда Габсбурга королем Ломбардії та Венеції. Слідом за цим рушив до Франції, а звідти — до великої Британії.
1840 року після смерті його першого міністра Асканіо Мансі знову перебрав управління на себе, привертаючи лібералів з усієї Європи. Він обрав здібного Антоніо Маццароса на посаду президента Державної Ради, але під тиском Австрії призначив Фабріціо Остуні міністром закордонних справ. В цей час Лукканське герцогство перебувало на межі банкрутства. У 1841 році картини Палатинської галереї довелося продати.
1844 року під тиском Австрії уклав Флорентійський договір з великим герцогством Тосканським і герцогством Моденським, за яким відмовлявся від прав на Гуасталльське герцогство та землі на схід від Ензи, які передавалися Модені. Це договір зберігали в таємниці майже 3 роки, але, як тільки про нього стало відомо, він сприяв зростанню непопулярності Карла I як у Луцці, так і в Пармі. Потреба у грошах змусила герцога за порадою Томаса Ворда, який став міністром фінансів, вимагати грошей за титули, що надавалися протягом 30 років до цього часу. Все це спричинило загальне невдоволення.
У Луцці почав зростати ліберальний рух. У 1847 році відбулася низка демонстрацій, що завершилася в липні повномасштабними заворушеннями. Безперервні заворушення змусили його укритися на віллі Сан-Мартино у Він'яле. 1 вересня 1847 року він підписав низку поступок. Але невдовзі переїхав до Модени, де перетворив державну раду на Регентську. Потім він зрікся трону на користь Леопольда II, великого герцога Тосканського.
Герцог Парми
У грудні 1847 року після смерті Марії Луїзи успадкував герцогство Парми і П'янченци як Карл II. За Флорентійським договором 1844 року передав Гуастальське герцогство Модені, натомість отримав Луніджану. Втім він не мав підтримки знаті та місцевого населення.
У своїх перших актах управління він намагався організувати центральну адміністрацію. Він також підписав військовий союз з Австрією. Через кілька місяців після його приїзду в Пармі спалахнула революція 1848 року. Він був змушений вибирати між придушенням революції або наданням реформ. Він обрав останнє і призначив регентство із завданням підготувати конституцію. Його наміром було зберегти трон для свого сина, який попросив допомоги у Карла Альберта, короля Сардинії. Але останній бажав приєднати Парму і П'янченцу до своїх володінь.
Зрештою залишив Італію, перебравшись до замку Вейстроп. Тут 1848 року зрікся трону. Але в цей час почалася Австро-італійська війна, внаслідок чого 1849 року австрійці зайняли Пармське герцогство. Карл II повернувся на трон, але вже 14 березня 1849 року остаточно зрікся влади.
Останні роки
Колишній герцог прийняв титул графа Віллафранки. Живучи приватною людиною, він присвятив свій час розвагам, чергуючи своє перебування між Парижем, Ніццою та своїм замком Вейстропп. Маючи борги, він продав свій австрійський маєток Уршендорфа своєму другові Томасу Ворду. 1852 року відвідав Мадрид, щоб визнати свою Ізабелу II законною королевою Іспанії.
1854 року після вбивства сина Карла III не наважився повернутися на трон. При цьому не втрутився у боротьбу за регентство над онуком Робертом. Невдовзі перебрався до Парижа.
У 1860 року Карл Людовик вітав об'єднання Італії. після цього часто відвідував Лукку, перебуваючи на віллах Монтіньосо та Сан-Мартино. Помер 1883 року в Ніцці.
Родина
Дружина — Марія Тереза, донька Віктора Емануїла I, короля Сардинії.
Діти:
- Луїза Франческа (1821—1823)
- Карл (1823—1854), герцог Пармський
Примітки
- Lundy D. R. The Peerage
- Diccionario biográfico español — Real Academia de la Historia, 2011.
- Identifiants et Référentiels — ABES, 2011.
Джерела
- Italo Farnetani, Storia della pediatria italiana, Genova, Società Italiana di Pediatria, 2008.
- Giulio Vignoli, Le tombe dei Duchi di Parma, in Scritti politici clandestini, ECIG, Genova, 2000, pag. 113.
- Italo Farnetani, La Toscana dei Borbone culla della pediatria italiana e mondiale, Accademia «Maria Luisa di Borbone», Viareggio, Grafiche Ancora, 2014.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Karl II ital Carlo II di Parma 22 grudnya 1799 16 kvitnya 1883 korol Etruriyi v 1803 1807 rokah yak Lyudovik II gercog Lukki yak Karl I v 1824 1847 rokah gercog Parmi i P yanchenci yak Karl II v 1847 1849 rokah Karl IIital Carlo II di ParmaNarodivsya22 grudnya 1799 1799 12 22 1 2 Madrid IspaniyaPomer16 kvitnya 1883 1883 04 16 1 83 roki NiccaPohovannyadKrayina IspaniyaDiyalnistsuverenVchitelidZnannya movitalijskaTitulgercogPosadaSpisok koroliv ItaliyiRidParmski BurboniBatkoLyudovik IMatidBrati sestridU shlyubi zMariya Tereza SavojskaDitiKarlo III i d 1 NagorodiSuverennij vijskovij Orden Gospitalyeriv Svyatogo Ivana Yerusalimskogo licariv Rodosu i Malti Mediafajli u VikishovishiZhittyepisKorol Etruriyi Pohodiv z dinastiyi Parmskih Burboniv Yedinij sin Lyudovika princa Parmi i infanta Ispaniyi ta Mariyi Luyizi Zhozefini de Burbon Narodivsya 1799 roku v korolivskomu palaci Madridu otrimavshi im ya Karl Lyudovik 1801 roku batko staye korolem utvorenogo Napoleonom Etrurskogo korolivstva 1803 roku pislya smerti Lyudovika I uspadkuvav tron pid im yam Lyudovik II Z oglyadu na malij vik regentsheyu stala jogo mati 1807 roku imperator Napoleon I priyednav Etrurske korolivstvo do Franciyi Lyudoviku II i jogo materi buv obicyanij tron korolivstva Pivnichna Luzitaniya na pivnochi Portugaliyi yake she neobhidno bulo stvoriti Dlya cogo z matir yu perebravsya do Ispaniyi ale pislya povalennya 1808 roku ispanskih Burboniv plan utvorennya Pivnichnoyi Luzitaniyi bulo skasovano a sam Lyudovik z rodinoyu perebravsya do Komp yeni Franciya de otrimav palac Ale nevdovzi Lyudovika z matir yu ta sestroyu bulo vidpravleno do Nicci de voni perebuvali faktichno v statusi uv yaznenih Sprobi materi Lyudovika zvilnitisya prizveli do togo sho yiyi 1811 roku bulo vidpravleno do monastirya 1811 roku Karla Lyudovika bulo vidpravleno do Rimu pid opiku ispanskih rodichiv Tut vin perebuvav do 1815 roku Za rishennyam Videnskogo kongresu Karl Lyudovik stav spadkoyemcem Lukkanskogo gercogstva de stala praviti jogo mati Rodinne gercogstvo Parmske bulo peredano druzhini Napoleona Mariyi Luyizi razom z tim vin otrimav prava na spadkuvannya Parmi Gercog Lukki 1817 roku razom z matir yu pribuv do Lukki 1820 roku odruzhivsya z predstavniceyu Savojskoyi dinastiyi 1824 roku pislya smerti materi stav gercogom Lukkanskim yak Karl I Spochatku zalishiv uryad na choli iz Askanio Mansi na yakogo poklav usi derzhavni spravi Sam vin do 1827 roku mandruvav Italiyeyu Chasto vidviduvav Rim Neapol i Modenu V samij Lucci zavdyaki napoleglivosti ministra Mansi bulo provedeno vazhlivi reformi vporyadkovano podatki i mita rozshireno svobodu torgivli stvoreno Zemelnij reyestr zaohochuvalasya osvita ta medicina Potim do 1833 roku mandruvav Nimechchinoyu bagato chasu provodiv pri monarshih dvorah Avstriyi Prussiyi chasto vidviduvav Pragu i Frankfurt na Majni Vodnochas pridbav zamki Urshendorf poblizu Sankt Yegiden am Shtejnfeld ta Vajstropp poblizu Drezdena Razom z tim z 1831 roku vse bilshe cikavivsya zovnishnoyu politiku zokrema ne viznav korolem Franciyi Luyi Filippa I Orleanskogo V Ispaniyi pidtrimav karlistiv a yihnogo lidera Karlosa de Burbona viznav ispanskim korolem Vodnochas namagavsya zvilnitisya vid vplivu Velikogo gercogstva Toskanskogo V rezultati viklikav pidozri vplivovogo avstrijskogo ministra Klementa fon Metterniha Z 1833 roku stav zajmatisya vnutrishnimi spravami svogo gercogstva Spochatku ogolosiv zagalnu amnistiyu Potim priznachiv golovnim radnikom anglijcya Tomasa Vorda Viyaviv religijnu terpimist do pravoslavnih i protestantiv razom z tim vidmovivsya povernuti liberalnu Konstituciyu 1805 roku Vzhe 1836 roku gercog znovu perebravsya do Vidnya 1837 roku dozvoliv vidkriti kazino v Pive Santo Stefano Togo zh roku vin prosuvav reformu Derzhavnoyi radi ta Radi ministriv 1838 roku buv prisutnij v Milani pid chas koronaciyi Ferdinanda Gabsburga korolem Lombardiyi ta Veneciyi Slidom za cim rushiv do Franciyi a zvidti do velikoyi Britaniyi 1840 roku pislya smerti jogo pershogo ministra Askanio Mansi znovu perebrav upravlinnya na sebe privertayuchi liberaliv z usiyeyi Yevropi Vin obrav zdibnogo Antonio Maccarosa na posadu prezidenta Derzhavnoyi Radi ale pid tiskom Avstriyi priznachiv Fabricio Ostuni ministrom zakordonnih sprav V cej chas Lukkanske gercogstvo perebuvalo na mezhi bankrutstva U 1841 roci kartini Palatinskoyi galereyi dovelosya prodati 1844 roku pid tiskom Avstriyi uklav Florentijskij dogovir z velikim gercogstvom Toskanskim i gercogstvom Modenskim za yakim vidmovlyavsya vid prav na Guastallske gercogstvo ta zemli na shid vid Enzi yaki peredavalisya Modeni Ce dogovir zberigali v tayemnici majzhe 3 roki ale yak tilki pro nogo stalo vidomo vin spriyav zrostannyu nepopulyarnosti Karla I yak u Lucci tak i v Parmi Potreba u groshah zmusila gercoga za poradoyu Tomasa Vorda yakij stav ministrom finansiv vimagati groshej za tituli sho nadavalisya protyagom 30 rokiv do cogo chasu Vse ce sprichinilo zagalne nevdovolennya U Lucci pochav zrostati liberalnij ruh U 1847 roci vidbulasya nizka demonstracij sho zavershilasya v lipni povnomasshtabnimi zavorushennyami Bezperervni zavorushennya zmusili jogo ukritisya na villi San Martino u Vin yale 1 veresnya 1847 roku vin pidpisav nizku postupok Ale nevdovzi pereyihav do Modeni de peretvoriv derzhavnu radu na Regentsku Potim vin zriksya tronu na korist Leopolda II velikogo gercoga Toskanskogo Gercog Parmi U grudni 1847 roku pislya smerti Mariyi Luyizi uspadkuvav gercogstvo Parmi i P yanchenci yak Karl II Za Florentijskim dogovorom 1844 roku peredav Guastalske gercogstvo Modeni natomist otrimav Lunidzhanu Vtim vin ne mav pidtrimki znati ta miscevogo naselennya U svoyih pershih aktah upravlinnya vin namagavsya organizuvati centralnu administraciyu Vin takozh pidpisav vijskovij soyuz z Avstriyeyu Cherez kilka misyaciv pislya jogo priyizdu v Parmi spalahnula revolyuciya 1848 roku Vin buv zmushenij vibirati mizh pridushennyam revolyuciyi abo nadannyam reform Vin obrav ostannye i priznachiv regentstvo iz zavdannyam pidgotuvati konstituciyu Jogo namirom bulo zberegti tron dlya svogo sina yakij poprosiv dopomogi u Karla Alberta korolya Sardiniyi Ale ostannij bazhav priyednati Parmu i P yanchencu do svoyih volodin Zreshtoyu zalishiv Italiyu perebravshis do zamku Vejstrop Tut 1848 roku zriksya tronu Ale v cej chas pochalasya Avstro italijska vijna vnaslidok chogo 1849 roku avstrijci zajnyali Parmske gercogstvo Karl II povernuvsya na tron ale vzhe 14 bereznya 1849 roku ostatochno zriksya vladi Ostanni roki Kolishnij gercog prijnyav titul grafa Villafranki Zhivuchi privatnoyu lyudinoyu vin prisvyativ svij chas rozvagam cherguyuchi svoye perebuvannya mizh Parizhem Niccoyu ta svoyim zamkom Vejstropp Mayuchi borgi vin prodav svij avstrijskij mayetok Urshendorfa svoyemu drugovi Tomasu Vordu 1852 roku vidvidav Madrid shob viznati svoyu Izabelu II zakonnoyu korolevoyu Ispaniyi 1854 roku pislya vbivstva sina Karla III ne navazhivsya povernutisya na tron Pri comu ne vtrutivsya u borotbu za regentstvo nad onukom Robertom Nevdovzi perebravsya do Parizha U 1860 roku Karl Lyudovik vitav ob yednannya Italiyi pislya cogo chasto vidviduvav Lukku perebuvayuchi na villah Montinoso ta San Martino Pomer 1883 roku v Nicci RodinaDruzhina Mariya Tereza donka Viktora Emanuyila I korolya Sardiniyi Diti Luyiza Francheska 1821 1823 Karl 1823 1854 gercog ParmskijPrimitkiLundy D R The Peerage d Track Q67129259d Track Q21401824 Diccionario biografico espanol Real Academia de la Historia 2011 d Track Q41705771d Track Q2720582 Identifiants et Referentiels ABES 2011 d Track Q47757534d Track Q2826570DzherelaItalo Farnetani Storia della pediatria italiana Genova Societa Italiana di Pediatria 2008 Giulio Vignoli Le tombe dei Duchi di Parma in Scritti politici clandestini ECIG Genova 2000 pag 113 Italo Farnetani La Toscana dei Borbone culla della pediatria italiana e mondiale Accademia Maria Luisa di Borbone Viareggio Grafiche Ancora 2014 ISBN 978 88 95407 23 4