Григорій I, також Григорій Великий (лат. Gregorius PP. I; бл. 540, Рим — 12 березня 604, Рим), у православній церкві відомий як Григорій Двоєслов (лат. Gregorius Dialogus, дав.-гр. Γρηγόριος ὁ Διάλογος) — шістдесят четвертий папа Римський (3 вересня 590—12 квітня 604), християнський теолог. Визнаний доктором церкви, є одним з чотирьох великих латинських отців церкви поряд з Амвросієм, Августином і Єронімом. З усіх пап Григорій справив найбільший вплив на церкву раннього Середньовіччя.
Григорій I | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
590 — 604 | ||
Попередник: | Пелагій II | |
Наступник: | Сабініан | |
Дата народження: | 540 або 540[2] | |
Місце народження: | Рим[3] | |
Дата смерті: | 12 березня 604[4][2] | |
Місце смерті: | Рим[3] | |
Поховання: | собор Святого Петра | |
Релігія: | католицька церква[5] | |
Рід: | d | |
Батько: | d[6] | |
Мати: | d | |
У миру: | Григорій | |
|
Шанований католицькою (день пам'яті — 3 вересня) і православною (день пам'яті — 12 березня) церквами, англіканським співтовариством (день пам'яті — 12 березня), Лютеранськими церквами (день пам'яті — 12 березня). Жан Кальвін захоплювався Григорієм і вважав його останнім хорошим Папою.
Що насправді мені приносить честь, то це те, коли нікому не відмовляють у честі, яка йому належить— Римський Папа св. Григорій Великий.
Біографія
Ранні роки життя
Точна дата народження Григорія невідома, проте її звичайно визначають близько 540 року. Він народився у багатій знатній римській сім'ї у час коли Рим зіткнувся із суттєвим зниженням кількості населення, рівня добробуту та впливу на зовнішній світ. Сім'я Григорія була побожною, його прапрадідом був папа Римський Фелікс III. Батько Григорія Гордіан служив Римській церкві, а три сестри батька були черницями. Мати Григорія [it] є святою. За життя батька Григорій брав активну участь у політичному житті Риму, за деякими джерелами він, навіть, був префектом міста 573 року. Після смерті батька Григорій перетворив свій дім, який був розташований навпроти Circus Maximus (нині титулярна церква Сан-Грегоріо-Маньо-аль-Челіо), у монастир, присвятивши його апостолу Святому Андрію. Сам Григорій вступив до монастиря як простий чернець. Папа Пелагій II висвятив Григорія у диякони та користувався його допомогою у боротьбі з єресю . Пізніше папа призначив Григорія своїм представником при дворі імператора у Константинополі.
Конфронтація з Євтихієм
У Константинополі Григорій привернув до себе увагу, розпочавши спір з патріархом Константинопольським Євтихієм, який опублікував трактат про безтілесність людей після їх загального воскресіння. Григорій, навпаки, вважав, що після воскресіння душі отримають тіла, аргументуючи свою позицію тілесністю воскреслого Ісуса Христа. Для вирішення суперечки суддею було обрано самого імператора, який підтримав Григорія. Трактат Євтихія був засуджений до спалення. Повернувшись до Риму Григорій був призначений першим секретарем Пелагія.
Григорій як папа
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelkzTDFCdmNHVmZSM0psWjI5eWVWOUpMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFRYjNCbFgwZHlaV2R2Y25sZlNTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
У 585 або 586 р. папа Пелагій II відкликав свого посланця в Рим. А коли понтифік помер, у розпал страшної епідемії чуми, Григорій був одностайно обраний його наступником. Пізніша традиція свідчить, що він утік з Риму, вважаючи себе негідним бути єпископом, проте його було знайдено і повернуто до міста. Він очолив покаянні процесії з охопленому мором Римі, й сталося диво: коли процесія проходила повз гробниці імператора Адріана (нині замок Сант-Анджело) поблизу Ватикану, над її куполом з'являється Архангел Михаїл, який вклав свій палаючий меч у піхви, тим самим показуючи, що моління римлян почуті на небесах, і чума припинилася.
3 вересня 590 р., після того як було отримано схвалення імператора, Григорій був висвячений у єпископи Риму і став одним з найвпливовіших людей в імперії. Папська резиденція розташовувалася в Латеранському палаці на півдні Риму, де Григорій жив в чернечому співтоваристві, дотримуючись суворих правил монастирського життя. Віддаючи перевагу ченцям, він видалив з адміністрації Римської церкви мирян і послабив позиції кліриків.
В цей час церковна влада набувала все більшого впливу у Римі в міру того, як слабшало світське правління, не здатне навіть організувати оборону міста від лангобардів. Римська церква взяла на себе багато державних функцій. Папа сам займався забезпеченням захисту міста. На кошти, отримані з церковних земельних володінь, що займали площу від 3.5 до 4.7 тис. квадратних кілометрів в Італії, Африці, Галлії і Далмації, а також на островах Сицилія, Корсика і Сардинія, він постачав співгромадянам продовольство, оплачував війська, будував стратегічні об'єкти, відкуповувався від варварів, викуповував полонених, забезпечував необхідним біженців. Не дивно, якщо й справді після смерті Григорія папська казна виявилася майже порожньою: ніколи ще Римська церква не брала на себе фактично повністю тягар світської влади. Візантійський же уряд обороняв центр імперської адміністрації в Італії — Равенну та її околиці — і часто вів війну, не звертаючи увагу на відчайдушний стан Риму і не приєднуючись до перемир'я, укладеного папою на церковні кошти. Двічі протягом перших трьох років понтифікату Григорія лангобарди брали Рим в облогу, а папа від них відкуповувався і спонукав імперських представників в Італії укласти міцний мир. Проте його втручання в державні справи викликало невдоволення в Константинополі, і у 595 р. імператор Маврикій написав образливий лист Григорію, який у відчаї хотів укласти сепаратний мир з королем лангобардів Агілульфом. Мир був укладений в 596 р. представником папи абатом Проббом при підтримці екзарха (глави візантійської адміністрації в Італії) Каллініка. Тим не менше, спокій, безпека і добробут залишилися в минулому. Війни, епідемії чуми, неврожаї, повені створювали відчуття наближення всесвітньої катастрофи, кінця світу. У 599 р. папа пише про близькість власної смерті: його жорстоко мучить тяжка хвороба синкопа, що часом надовго приковує його до ліжка і висушує тіло. Але він продовжує дотримувати строгої чернечої дисципліни. Бої з лангобардами поновилися у 601 р., а дворічне перемир'я що настало потім у 603 р. знову змінилося війною, коли Григорія вже не було в живих.
Не тільки проблеми військової стратегії викликали розбіжності між Константинополем і Римом. Було багато інших причин для взаємних образ: наприклад, терпимість імперської влади по відношенню до єретиків — донатистів в Африці чи затятість Константинопольських патріархів, які іменували себе вселенським. Григорій наполягав на тому, що у папи, як наступника першого серед апостолів — Св. Петра, є право розглядати скарги на церковнослужителів, підозрюваних у будь-якому порушенні. Фактично ж юрисдикція Римського єпископа поширювалася на Італію, Сицилію, Сардинію і частково Балкани, але й тут він часто наштовхувалася на опір місцевого кліру. Великі церкви в самій Італії (Мілан, Равенна, Аквілея) претендували на самостійність і часом, як, наприклад, Аквілейська церква, зовсім поривалися до спілкування з папою. Равенна, імперська метрополія в Італії, заявляла про свої права на роль автономного церковного центру, вступаючи в суперництво з Римом, яке не припинялася навіть тоді, коли єпископами Равеннської церкви ставали римські клірики (наприклад, близький друг Григорія — Марініан). Тут папі в основному доводилося поступатися під натиском візантійських властей. Чим далі від Риму, тим слабший був вплив Римського єпископа і тим невизначеним його вплив про місцеву ситуацію. Так, Григорій марно вимагав від візантійської адміністрації у північній Африці жорстких дій по відношенню до донатистів, тобто частини африканської церкви, що вигнала зі своїх лав тих, хто під час гонінь на християн на початку IV ст. зрадив їй, і дуже твердо відокремилась від усіх інших церков, що сприйняли толерантне ставлення до тих що оступилися в роки переслідувань. Однак наприкінці VI ст. в Африці вже немає колишнього поділу на католиків і донатистів, і донатизмом Григорій позначає деякі особливі традиції африканської церкви та її одностайний опір римському впливу.
Важко складалися відносини Римської церкви з Константинопольським патріархатом. Патріарх Іоанн IV Постник (582—595 рр.) найменував себе Вселенським патріархом (вперше на синоді у 587 р.). Цей титул використовувався візантійськими ієрархами з початку VI ст., а у середині V ст. східні єпископи величали так папу Лева Великого (440—461 рр.). Папа Пелагій II визнав його зухвалим і розпорядився, щоб римський представник у Константинополі припинив спілкування з патріархом, якщо той не відмовиться від цього звання. Цим посланником і був Григорій Великий, який перебував тоді в дружніх відносинах з благочестивим патріархом. Згодом він став папою, і сам протестував проти використання цього титулу. Він вказував на те, що лиха, що обрушилися на імперію, — це результат нехтування кліром своїми пастирськими обов'язками, суєти та марнослав'я духовенства, яке покладає на себе антихристиянські звання, його гордині, яка руйнує правопорядок. Григорію було важливо, щоб тоді, коли його світ виявився враженим до основи, навіть в титулатурі і символіці не було допущено перевищення повноважень і порушення законних прав. У цьому випадку, як мабуть, вважав папа, коли один з єпископів заявляв про свої вселенських повноваженнях, руйнувалася рівність п'яти найдавніших заснованих апостолами архієпископств (Рима, Антіохії, Олександрії, Єрусалима та Константинополя) при почесній першості Римського престолу, затвердженому церковними соборами. Крім того, для нього звання — це не можливість демонстрації переваги і влади, а покликання служити ближнім, жертвувати собою і вміти підкорятися чужим інтересам. Ні Іван IV, ані його наступник , ані імператор Маврикій, який грубо відписав папі через його втручання в справи Константинопольського патріархату, так і не задовольнили скарг Григорія. Наступник імператор Фока видав указ, згідно з яким «апостольський престол Св. Петра, тобто Римська церква, має бути головою всіх церков», . Він був змушений змиритися з цим титулом і відновити спілкування з патріархом. Можливо, для контрасту він, як колись Августин, став називати себе «рабом рабів Божих».
Історія понтифікату Григорія свідчить про те, що його можливість впливати на імперську владу була досить обмеженою і фактично зводилася до особистих контактів, які він мав, коли був посланцем при імператорському дворі. Що стосується варварських королів, то спроби Григорія ближче притягнути їх до Риму і контролювати місцеві церкви навряд чи можна назвати успішними. Тут, щоправда, були свої великі досягнення: наприклад, хрещення лангобардського принца, встановлення якихось особливих відносин з Іспанією, де Григорія дуже шанували і оберігали його спадщину, місія Августина до Англії і звернення до християнської віри Кентського короля Етельберта та його народу. Саме в Англії з'явилося перше житіє Григорія, написане невідомим ченцем з Вітбі близько 713 р. Своїми працями Григорій Великий, шанований Церквою як її вчитель, значною мірою сформував новий «християнський захід» на місці розділеної імперії, а його тлумачення біблійних книг, проповіді («Мораль на Книгу Іова», «Бесіди на Євангелії», «Бесіди на Книгу пророка Єзекіїля», «Тлумачення Пісні пісень») і «Пастирське правило» стали невід'ємною частиною західної християнської традиції. Григорію приписуються «Тлумачення 1 Книги царств» і «Співбесіди про життя італійських батьків і про безсмертя душі», де, зокрема, розповідається про діяння «батька західного чернецтва» св. Бенедикта.
Джерела
- Адольф фон Гарнак. История догматов. § 56. Григорий Великий (590—604).(рос.)
- Григорий Двоеслов [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.] // Православная богословская энциклопедия. Том 4. Издание Петроград. Приложение к духовному журналу «Странник» за 1903 г.(рос.)
- Григорий, римские папы // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. — Т. IXa. — С. 710—715. (рос. дореф.)
- Э. П. Б., Фокин А. Р., Ткаченко А. А., Диак. Михаил Желтов, Турилов А. А., Зайцев Д. В., Афиногенова О. Н., Шевченко Э. В., Облицова Т. Ю. Григорий I Великий. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2006. — Т. XII. — С. 612-635. — .(рос.)
- Claude Dagens, Saint Grégoire le Grand: Culture et expérience chrétienne. Paris: Étudies augustiniennes, 1977.
- Sofia Boesch Gajano, Gregorio Magno: alle origini del Medioevo. Roma: Viella, 2004.
- Stephan Ch. Kessler, Gregor der Grosse als Exeget: eine theologische Interpretation der Ezechielhomilien. Innsbruck: Tyrolia, 1995.
- Michael Fiedrowicz, Das Kirchenverständnis Gregors des Grossen. Eine Untersuchung seiner exegetischen und homiletischen Werke (Römische Quartalschrift für christliche Altertumskunde und Kirchengeschichte, 50. Supplementheft). Freiburg, Basel, Wien: Herder, 1995.
Примітки
- Istituto dell'Enciclopedia Italiana Enciclopedia on line
- BeWeB
- Deutsche Nationalbibliothek Record #118541838 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- autori vari Enciclopedia dei Papi — 2000.
- Catholic-Hierarchy.org — USA: 1990.
- Pas L. v. Genealogics.org — 2003.
Посилання
- Святитель Григорий Великий: источники жизнеописания и собрание сочинений [ 7 червня 2016 у Wayback Machine.](рос.)
- (рос.)
- . сайт "Восточная литература". Архів оригіналу за 20.02.2011. Процитовано 04.03.2011.(рос.)
- . сайт "Восточная литература". Архів оригіналу за 25.05.2011. Процитовано 04.03.2011.(рос.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Svyatij Grigorij Grigorij I takozh Grigorij Velikij lat Gregorius PP I bl 540 Rim 12 bereznya 604 Rim u pravoslavnij cerkvi vidomij yak Grigorij Dvoyeslov lat Gregorius Dialogus dav gr Grhgorios ὁ Dialogos shistdesyat chetvertij papa Rimskij 3 veresnya 590 12 kvitnya 604 hristiyanskij teolog Viznanij doktorom cerkvi ye odnim z chotiroh velikih latinskih otciv cerkvi poryad z Amvrosiyem Avgustinom i Yeronimom Z usih pap Grigorij spraviv najbilshij vpliv na cerkvu rannogo Serednovichchya Grigorij I Papa Rimskij 590 604 Poperednik Pelagij II Nastupnik Sabinian Data narodzhennya 540 abo 540 2 Misce narodzhennya Rim 3 Data smerti 12 bereznya 604 4 2 Misce smerti Rim 3 Pohovannya sobor Svyatogo PetraReligiya katolicka cerkva 5 Rid dBatko d 6 Mati dU miru Grigorij Mediafajli b u Vikishovishi Shanovanij katolickoyu den pam yati 3 veresnya i pravoslavnoyu den pam yati 12 bereznya cerkvami anglikanskim spivtovaristvom den pam yati 12 bereznya Lyuteranskimi cerkvami den pam yati 12 bereznya Zhan Kalvin zahoplyuvavsya Grigoriyem i vvazhav jogo ostannim horoshim Papoyu Sho naspravdi meni prinosit chest to ce te koli nikomu ne vidmovlyayut u chesti yaka jomu nalezhit Rimskij Papa sv Grigorij Velikij BiografiyaRanni roki zhittya Tochna data narodzhennya Grigoriya nevidoma prote yiyi zvichajno viznachayut blizko 540 roku Vin narodivsya u bagatij znatnij rimskij sim yi u chas koli Rim zitknuvsya iz suttyevim znizhennyam kilkosti naselennya rivnya dobrobutu ta vplivu na zovnishnij svit Sim ya Grigoriya bula pobozhnoyu jogo prapradidom buv papa Rimskij Feliks III Batko Grigoriya Gordian sluzhiv Rimskij cerkvi a tri sestri batka buli chernicyami Mati Grigoriya it ye svyatoyu Za zhittya batka Grigorij brav aktivnu uchast u politichnomu zhitti Rimu za deyakimi dzherelami vin navit buv prefektom mista 573 roku Pislya smerti batka Grigorij peretvoriv svij dim yakij buv roztashovanij navproti Circus Maximus nini titulyarna cerkva San Gregorio Mano al Chelio u monastir prisvyativshi jogo apostolu Svyatomu Andriyu Sam Grigorij vstupiv do monastirya yak prostij chernec Papa Pelagij II visvyativ Grigoriya u diyakoni ta koristuvavsya jogo dopomogoyu u borotbi z yeresyu Piznishe papa priznachiv Grigoriya svoyim predstavnikom pri dvori imperatora u Konstantinopoli Konfrontaciya z Yevtihiyem U Konstantinopoli Grigorij privernuv do sebe uvagu rozpochavshi spir z patriarhom Konstantinopolskim Yevtihiyem yakij opublikuvav traktat pro beztilesnist lyudej pislya yih zagalnogo voskresinnya Grigorij navpaki vvazhav sho pislya voskresinnya dushi otrimayut tila argumentuyuchi svoyu poziciyu tilesnistyu voskreslogo Isusa Hrista Dlya virishennya superechki suddeyu bulo obrano samogo imperatora yakij pidtrimav Grigoriya Traktat Yevtihiya buv zasudzhenij do spalennya Povernuvshis do Rimu Grigorij buv priznachenij pershim sekretarem Pelagiya Grigorij yak papaPapa Grigorij I Velikij U 585 abo 586 r papa Pelagij II vidklikav svogo poslancya v Rim A koli pontifik pomer u rozpal strashnoyi epidemiyi chumi Grigorij buv odnostajno obranij jogo nastupnikom Piznisha tradiciya svidchit sho vin utik z Rimu vvazhayuchi sebe negidnim buti yepiskopom prote jogo bulo znajdeno i povernuto do mista Vin ocholiv pokayanni procesiyi z ohoplenomu morom Rimi j stalosya divo koli procesiya prohodila povz grobnici imperatora Adriana nini zamok Sant Andzhelo poblizu Vatikanu nad yiyi kupolom z yavlyayetsya Arhangel Mihayil yakij vklav svij palayuchij mech u pihvi tim samim pokazuyuchi sho molinnya rimlyan pochuti na nebesah i chuma pripinilasya 3 veresnya 590 r pislya togo yak bulo otrimano shvalennya imperatora Grigorij buv visvyachenij u yepiskopi Rimu i stav odnim z najvplivovishih lyudej v imperiyi Papska rezidenciya roztashovuvalasya v Lateranskomu palaci na pivdni Rimu de Grigorij zhiv v chernechomu spivtovaristvi dotrimuyuchis suvorih pravil monastirskogo zhittya Viddayuchi perevagu chencyam vin vidaliv z administraciyi Rimskoyi cerkvi miryan i poslabiv poziciyi klirikiv V cej chas cerkovna vlada nabuvala vse bilshogo vplivu u Rimi v miru togo yak slabshalo svitske pravlinnya ne zdatne navit organizuvati oboronu mista vid langobardiv Rimska cerkva vzyala na sebe bagato derzhavnih funkcij Papa sam zajmavsya zabezpechennyam zahistu mista Na koshti otrimani z cerkovnih zemelnih volodin sho zajmali ploshu vid 3 5 do 4 7 tis kvadratnih kilometriv v Italiyi Africi Galliyi i Dalmaciyi a takozh na ostrovah Siciliya Korsika i Sardiniya vin postachav spivgromadyanam prodovolstvo oplachuvav vijska buduvav strategichni ob yekti vidkupovuvavsya vid varvariv vikupovuvav polonenih zabezpechuvav neobhidnim bizhenciv Ne divno yaksho j spravdi pislya smerti Grigoriya papska kazna viyavilasya majzhe porozhnoyu nikoli she Rimska cerkva ne brala na sebe faktichno povnistyu tyagar svitskoyi vladi Vizantijskij zhe uryad oboronyav centr imperskoyi administraciyi v Italiyi Ravennu ta yiyi okolici i chasto viv vijnu ne zvertayuchi uvagu na vidchajdushnij stan Rimu i ne priyednuyuchis do peremir ya ukladenogo papoyu na cerkovni koshti Dvichi protyagom pershih troh rokiv pontifikatu Grigoriya langobardi brali Rim v oblogu a papa vid nih vidkupovuvavsya i sponukav imperskih predstavnikiv v Italiyi uklasti micnij mir Prote jogo vtruchannya v derzhavni spravi viklikalo nevdovolennya v Konstantinopoli i u 595 r imperator Mavrikij napisav obrazlivij list Grigoriyu yakij u vidchayi hotiv uklasti separatnij mir z korolem langobardiv Agilulfom Mir buv ukladenij v 596 r predstavnikom papi abatom Probbom pri pidtrimci ekzarha glavi vizantijskoyi administraciyi v Italiyi Kallinika Tim ne menshe spokij bezpeka i dobrobut zalishilisya v minulomu Vijni epidemiyi chumi nevrozhayi poveni stvoryuvali vidchuttya nablizhennya vsesvitnoyi katastrofi kincya svitu U 599 r papa pishe pro blizkist vlasnoyi smerti jogo zhorstoko muchit tyazhka hvoroba sinkopa sho chasom nadovgo prikovuye jogo do lizhka i visushuye tilo Ale vin prodovzhuye dotrimuvati strogoyi chernechoyi disciplini Boyi z langobardami ponovilisya u 601 r a dvorichne peremir ya sho nastalo potim u 603 r znovu zminilosya vijnoyu koli Grigoriya vzhe ne bulo v zhivih Ne tilki problemi vijskovoyi strategiyi viklikali rozbizhnosti mizh Konstantinopolem i Rimom Bulo bagato inshih prichin dlya vzayemnih obraz napriklad terpimist imperskoyi vladi po vidnoshennyu do yeretikiv donatistiv v Africi chi zatyatist Konstantinopolskih patriarhiv yaki imenuvali sebe vselenskim Grigorij napolyagav na tomu sho u papi yak nastupnika pershogo sered apostoliv Sv Petra ye pravo rozglyadati skargi na cerkovnosluzhiteliv pidozryuvanih u bud yakomu porushenni Faktichno zh yurisdikciya Rimskogo yepiskopa poshiryuvalasya na Italiyu Siciliyu Sardiniyu i chastkovo Balkani ale j tut vin chasto nashtovhuvalasya na opir miscevogo kliru Veliki cerkvi v samij Italiyi Milan Ravenna Akvileya pretenduvali na samostijnist i chasom yak napriklad Akvilejska cerkva zovsim porivalisya do spilkuvannya z papoyu Ravenna imperska metropoliya v Italiyi zayavlyala pro svoyi prava na rol avtonomnogo cerkovnogo centru vstupayuchi v supernictvo z Rimom yake ne pripinyalasya navit todi koli yepiskopami Ravennskoyi cerkvi stavali rimski kliriki napriklad blizkij drug Grigoriya Marinian Tut papi v osnovnomu dovodilosya postupatisya pid natiskom vizantijskih vlastej Chim dali vid Rimu tim slabshij buv vpliv Rimskogo yepiskopa i tim neviznachenim jogo vpliv pro miscevu situaciyu Tak Grigorij marno vimagav vid vizantijskoyi administraciyi u pivnichnij Africi zhorstkih dij po vidnoshennyu do donatistiv tobto chastini afrikanskoyi cerkvi sho vignala zi svoyih lav tih hto pid chas gonin na hristiyan na pochatku IV st zradiv yij i duzhe tverdo vidokremilas vid usih inshih cerkov sho sprijnyali tolerantne stavlennya do tih sho ostupilisya v roki peresliduvan Odnak naprikinci VI st v Africi vzhe nemaye kolishnogo podilu na katolikiv i donatistiv i donatizmom Grigorij poznachaye deyaki osoblivi tradiciyi afrikanskoyi cerkvi ta yiyi odnostajnij opir rimskomu vplivu Vazhko skladalisya vidnosini Rimskoyi cerkvi z Konstantinopolskim patriarhatom Patriarh Ioann IV Postnik 582 595 rr najmenuvav sebe Vselenskim patriarhom vpershe na sinodi u 587 r Cej titul vikoristovuvavsya vizantijskimi iyerarhami z pochatku VI st a u seredini V st shidni yepiskopi velichali tak papu Leva Velikogo 440 461 rr Papa Pelagij II viznav jogo zuhvalim i rozporyadivsya shob rimskij predstavnik u Konstantinopoli pripiniv spilkuvannya z patriarhom yaksho toj ne vidmovitsya vid cogo zvannya Cim poslannikom i buv Grigorij Velikij yakij perebuvav todi v druzhnih vidnosinah z blagochestivim patriarhom Zgodom vin stav papoyu i sam protestuvav proti vikoristannya cogo titulu Vin vkazuvav na te sho liha sho obrushilisya na imperiyu ce rezultat nehtuvannya klirom svoyimi pastirskimi obov yazkami suyeti ta marnoslav ya duhovenstva yake pokladaye na sebe antihristiyanski zvannya jogo gordini yaka rujnuye pravoporyadok Grigoriyu bulo vazhlivo shob todi koli jogo svit viyavivsya vrazhenim do osnovi navit v titulaturi i simvolici ne bulo dopusheno perevishennya povnovazhen i porushennya zakonnih prav U comu vipadku yak mabut vvazhav papa koli odin z yepiskopiv zayavlyav pro svoyi vselenskih povnovazhennyah rujnuvalasya rivnist p yati najdavnishih zasnovanih apostolami arhiyepiskopstv Rima Antiohiyi Oleksandriyi Yerusalima ta Konstantinopolya pri pochesnij pershosti Rimskogo prestolu zatverdzhenomu cerkovnimi soborami Krim togo dlya nogo zvannya ce ne mozhlivist demonstraciyi perevagi i vladi a poklikannya sluzhiti blizhnim zhertvuvati soboyu i vmiti pidkoryatisya chuzhim interesam Ni Ivan IV ani jogo nastupnik ani imperator Mavrikij yakij grubo vidpisav papi cherez jogo vtruchannya v spravi Konstantinopolskogo patriarhatu tak i ne zadovolnili skarg Grigoriya Nastupnik imperator Foka vidav ukaz zgidno z yakim apostolskij prestol Sv Petra tobto Rimska cerkva maye buti golovoyu vsih cerkov Vin buv zmushenij zmiritisya z cim titulom i vidnoviti spilkuvannya z patriarhom Mozhlivo dlya kontrastu vin yak kolis Avgustin stav nazivati sebe rabom rabiv Bozhih Istoriya pontifikatu Grigoriya svidchit pro te sho jogo mozhlivist vplivati na impersku vladu bula dosit obmezhenoyu i faktichno zvodilasya do osobistih kontaktiv yaki vin mav koli buv poslancem pri imperatorskomu dvori Sho stosuyetsya varvarskih koroliv to sprobi Grigoriya blizhche prityagnuti yih do Rimu i kontrolyuvati miscevi cerkvi navryad chi mozhna nazvati uspishnimi Tut shopravda buli svoyi veliki dosyagnennya napriklad hreshennya langobardskogo princa vstanovlennya yakihos osoblivih vidnosin z Ispaniyeyu de Grigoriya duzhe shanuvali i oberigali jogo spadshinu misiya Avgustina do Angliyi i zvernennya do hristiyanskoyi viri Kentskogo korolya Etelberta ta jogo narodu Same v Angliyi z yavilosya pershe zhitiye Grigoriya napisane nevidomim chencem z Vitbi blizko 713 r Svoyimi pracyami Grigorij Velikij shanovanij Cerkvoyu yak yiyi vchitel znachnoyu miroyu sformuvav novij hristiyanskij zahid na misci rozdilenoyi imperiyi a jogo tlumachennya biblijnih knig propovidi Moral na Knigu Iova Besidi na Yevangeliyi Besidi na Knigu proroka Yezekiyilya Tlumachennya Pisni pisen i Pastirske pravilo stali nevid yemnoyu chastinoyu zahidnoyi hristiyanskoyi tradiciyi Grigoriyu pripisuyutsya Tlumachennya 1 Knigi carstv i Spivbesidi pro zhittya italijskih batkiv i pro bezsmertya dushi de zokrema rozpovidayetsya pro diyannya batka zahidnogo chernectva sv Benedikta DzherelaAdolf fon Garnak Istoriya dogmatov 56 Grigorij Velikij 590 604 ros Grigorij Dvoeslov 4 bereznya 2016 u Wayback Machine Pravoslavnaya bogoslovskaya enciklopediya Tom 4 Izdanie Petrograd Prilozhenie k duhovnomu zhurnalu Strannik za 1903 g ros Grigorij rimskie papy Enciklopedicheskij slovar Brokgauza i Efrona v 86 t 82 t i 4 dop t SPb 1890 1907 T IXa S 710 715 ros doref E P B Fokin A R Tkachenko A A Diak Mihail Zheltov Turilov A A Zajcev D V Afinogenova O N Shevchenko E V Oblicova T Yu Grigorij I Velikij Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2006 T XII S 612 635 ISBN 5 89572 017 X ros Claude Dagens Saint Gregoire le Grand Culture et experience chretienne Paris Etudies augustiniennes 1977 Sofia Boesch Gajano Gregorio Magno alle origini del Medioevo Roma Viella 2004 Stephan Ch Kessler Gregor der Grosse als Exeget eine theologische Interpretation der Ezechielhomilien Innsbruck Tyrolia 1995 Michael Fiedrowicz Das Kirchenverstandnis Gregors des Grossen Eine Untersuchung seiner exegetischen und homiletischen Werke Romische Quartalschrift fur christliche Altertumskunde und Kirchengeschichte 50 Supplementheft Freiburg Basel Wien Herder 1995 PrimitkiIstituto dell Enciclopedia Italiana Enciclopedia on line d Track Q65921422d Track Q3803714 BeWeB d Track Q77541206 Deutsche Nationalbibliothek Record 118541838 Gemeinsame Normdatei 2012 2016 d Track Q27302d Track Q36578 autori vari Enciclopedia dei Papi 2000 d Track Q2818964d Track Q3725036 Catholic Hierarchy org USA 1990 d Track Q30d Track Q3892772 Pas L v Genealogics org 2003 d Track Q19847329d Track Q19847326PosilannyaSvyatitel Grigorij Velikij istochniki zhizneopisaniya i sobranie sochinenij 7 chervnya 2016 u Wayback Machine ros ros sajt Vostochnaya literatura Arhiv originalu za 20 02 2011 Procitovano 04 03 2011 ros sajt Vostochnaya literatura Arhiv originalu za 25 05 2011 Procitovano 04 03 2011 ros