Вулиця Підва́льна — вулиця на межі Галицького і Личаківського районів міста Львова Сполучає вулицю вулиці Винниченка з площею Данила Галицького.
Вулиця Підвальна Львів | |
---|---|
Вулиця Підвальна | |
Місцевість | Історичний центр Львова |
Район | Галицький, Личаківський |
Назва на честь | Губернаторських валів |
Колишні назви | |
На Валу, Збройовні нижча та вища, плац Збройовні, Арсенальна (Цойкхаусґассе), Подвалє, Ам Грабн, Подвалє | |
польського періоду (польською) | Na Wale, Zbrojowni niższa i wyższa, plac Zbrojowni, Zbrojowni (Zeughaus Gasse), Podwale |
радянського періоду (українською) | Подвалє |
радянського періоду (російською) | Подвале |
Загальні відомості | |
Протяжність | 458 м |
Координати початку | 49°50′26″ пн. ш. 24°02′10″ сх. д. / 49.8405889° пн. ш. 24.0361306° сх. д.Координати: 49°50′26″ пн. ш. 24°02′10″ сх. д. / 49.8405889° пн. ш. 24.0361306° сх. д. |
Координати кінця | 49°50′38″ пн. ш. 24°02′04″ сх. д. / 49.8439167° пн. ш. 24.0344806° сх. д. |
поштові індекси | 79008 |
Транспорт | |
Автобуси | № 1А, 3А, 4А, 5А, 6А, 4Н, 5Н, 46, 47А, 53 |
Трамваї | № 7,9 |
Маршрутні таксі | № 15,26,37,39,57; приміські — № 102,110,114,138,217А |
Зупинки громадського транспорту | «Вул. Підвальна» |
Рух | двосторонній |
Будівлі, пам'ятки, інфраструктура | |
Архітектурні пам'ятки | № 3, 4, 5, 6, 9, 13, 17 |
Пам'ятники | пам'ятник Іванові Федорову |
Державні установи | Державний архів Львівської області |
Навчальні заклади | Навчальний корпус №2 Української академії друкарства, Ліцей № 8 Львівської міської ради |
Заклади культури | Центр архітектури, дизайну та урбаністики «Порохова вежа» |
Поштові відділення | ВПЗ № 8 (вул. Валова, 14) |
Забудова | ренесанс, бароко, сецесія, неоренесанс, класицизм |
Парки | Сквер «На Валах» |
Зовнішні посилання | |
У проєкті OpenStreetMap | r5411278 |
Мапа | |
|
Назва вулиці
На валу — перша назва вулиці, перша згадка про неї сягає 1801 року. Пізніше її називали вул. Збройовні вищою і нижчою, пляц Збройовні. Упорядкування почалося вже 1811 року. Через п'ять років, у зв'язку з приїздом до Львова імператора Австрії Франца І, була вирівняна і засаджена деревами площа біля сучасного будинку обласної Ради. У 1821 році за ініціативою губернського радника Вільгельма Рейценгейма поверхня валу була розрівняна та озеленена. Новий сквер стали називати Рейценгеймівкою, а пізніше — Губернаторськими валами.
Близько 1841 року з'являється нова назва — Валова вища, або Верхні вали (на противагу Нижнім валам — сучасному проспекту Свободи). Але якщо спочатку будинки ставилися на валу, то пізніше їх почали розташовувати нижче — під валом. І назву треба було лише санкціонувати офіційно. Від 1871 року вулиця мала назву Подвалє. Сучасна назва — від 1944 року.
Історія вулиці
У середні віки трасою вулиці проходив східний бік міських укріплень. Ця ділянка вважалася найбільш небезпечною і тому була укріплена найсильніше. Подвійний ряд мурів з кількома вежами, два арсенали, рів, заповнений водою, високий вал з вежами і бастеями — такою у загальних рисах була система укріплень східного боку. Виникла вона не зразу — її будували понад 300 років. Спочатку було споруджено подвійний ряд мурів з чотирма вежами. У XV столітті збудовано Міський арсенал, який призначався для зберігання артилерії і водночас служив вузлом оборони. Посередині валу — Порохова вежа, найбільша з веж Львова. У XVII столітті в Європі з'явилися земляні оборонні споруди п'ятикутної форми — бастіони — і подібні до них, але менші за розміром — белюарди. У 1639 році розпочалося будівництво Королівського арсеналу і водночас — чотирьох белюардів на валу. На північ від Порохової вежі, на місці нинішнього будинку пожежної охорони, зведене потужне укріплення — Королівський белюард. З другого боку Порохової вежі до східної частини зовнішнього кільця міських фортифікацій входили зовнішня Босацька (Кармелітська) хвіртка (на місці ліцею № 8), так званий Белюардик (у сквері навпроти будівлі львівської облдержадміністрації), а на південно-східному розі укріплень на валу стояла Королівська бастея. Між цими фортифікаціями та Низьким муром уздовж нинішньої вулиці Підвальної був викопаний рів, який під час ворожих нападів наповнювали водою. У систему входило також болото на початку сучасної вулиці Кривоноса.
Через Підвальну 1894 року пролягла одна з перших у Львові трамвайних колій. Зигзагоподібний викрут цієї колії на початку вулиці має свою історію. За проєктом передбачалося, що при виході з вулиці Руської колія повертатиме не на Підвальній, а вище, біля сучасного будинку обласної Ради, де у той час розміщувалося Галицьке намісництво. Проєкт був максимально раціональним, бо передбачав лише один поворот. Але граф Казимир Фелікс Бадені, тодішній намісник Галичини, заявив: «Що?! Буде мені скреготіти під вікнами! Не дозволю!». Примха вельможного пана зробила проєкт значно дорожчим, не кажучи вже про незручність — три повороти замість одного та жахливий скрегіт коліс. Цей зигзаг «вдячні» львів'яни негайно охрестили «закрутом Бадені».
У 1977 році через спорудження пам'ятника Івану Федорову було впорядковано невеликий сквер перед Успенською церквою. Під час земляних робіт виявили залишки фундаментів Високого та Низького мурів, а також вежі Мулярів. У вежі Мулярів виявили підземний хід, який пролягав до міського каналізаційного колектора.
Будинки вулиці Підвальної
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxqTDFOamFHOXZiRjhsUlRJbE9EUWxPVFk0WDB4MmFYWXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVk5qYUc5dmJGOGxSVElsT0RRbE9UWTRYMHgyYVhZdWFuQm4uanBn.jpg)
Будинок № 2 — Ліцей № 8 Львівської міської ради. Найстарше шкільне приміщення Львова, збудоване 1809 року. В стіні школи збереглися рештки колишніх міських укріплень. 1818 року в будинку відкрилася німецька гімназія. До 1844 року будівлю суттєво перебудовано, зведено північне крило ймовірно за проєктом архітектора Йогана Зальцмана. Нагляд за будівництвом вів ймовірно Флоріан Ондерка. За Польщі тут містилася Друга міська гімназія імені Кароля Шайнохи.
Будинок № 3 — чотириповерхова чиншова кам'яниця на розі вулиць Валової, Підвальної та Братів Рогатинців споруджена у 1910—1912 роках за проєктом львівського архітектора Карела Боубліка для купця Мавриція Шпрехера та доктора Макса Шпрехера. У декорі використано мотиви історизму, тобто поєднання елементів неоренесансу, неоготики та віденської сецесії. Кам'яниця складається з двох частин, які мають різні адреси — вул. Підвальна, 3 та вул. Валова, 31, але візуально сприймається як один двосекційний будинок. У міжвоєнний період власником будинку під № 3 була єврейська видавнича спілка «Хвиля». За радянських часів у будинку містилися редакції обласних львівських газет «Вільна Україна», «Львовская правда», «Ленінська молодь», журналу «Жовтень», «Облвидав», Книжково-журнальне видавництво. Нині вся кам'яниця використовується як офісний центр, зокрема, тут від радянських часів міститься видавництво «Каменяр», а також Львівське обласне добровільне товариство захисту дітей-інвалідів та хворих на ДЦП «Надія», ТРК «Перший Західний», видавництво «Край», Українське інформаційне агентство «LUFA». Будинок внесений до Реєстру пам'яток архітектури місцевого значення під охоронним № 216-м.
Будинок № 4 — Порохова вежа. Як уже зазначалося, найбільша у системі фортифікацій Львова. Споруджена з каміння старого Міського арсеналу у 1556 році. У мирний час використовувалася як склад зерна. За середньовічною традицією вежу прикрасили ззовні скульптурою. Якими були ці прикраси, ми можемо тільки гадати, оскільки їх знищили під час реставрації 1821 року, а описів чи малюнків немає. Про призначення вежі можна судити з назви — тут зберігали порох. Назва зазначається у документах, датованих 1651 роком.
З Порохової вежі у 1559 році Лукаш Ґурка обстрілював домініканський монастир, домагаючись видачі Гальшки Острозької. З неї ж у 1648 році нащадок Убальдіні стріляв у Богдана Хмельницького. Куля зарилася в землю біля копит коня гетьмана… У 1768 році вежа була продана львівському старості Яну Кіцькому, але пізніше знову повернена місту.
Після захоплення Галичини Австрією вежа знаходилася в розпорядженні австрійського війська. У 1895 році була викуплена містом. Були різні проєкти використання вежі — влаштувати музей-лапідарій (сховище кам'яних пам'яток), перенести сюди міський архів, — але жоден з них не був втілений у життя.
Загалом майже 200 років, починаючи від австрійської окупації, вежа використовувалася як склад. І лише у наші дні старовинній споруді знайдено інше застосування. Після проведення ґрунтовної реконструкції тут у 1959 році розмістився Будинок архітектора. Вхід прикрасили дві фігури сплячих левів. Вежа займає велику площу, але внутрішні приміщення малі. І дивного тут нічого нема — адже стіни її 3 м завтовшки.
У 2016 році в Будинку архітектора відкрився Центр архітектури, дизайну та урбаністики «Порохова вежа».
Будинок № 5 — Міський арсенал. Збудований під керівництвом майстра Івана Лиса у 1556 році на місці старого, який існував вже у 1430 році. Поряд розміщувався склад боєприпасів. Встановлено, що у 1582 році перед арсеналом була споруджена ливарня гармат (будівничий Себастьян(?) Мочиґемба). Арсенал мав своїх коней — розвозити зброю. Стайня знаходилась під стіною біля вежі Корнякта. Її розібрали лише у 1835 році, коли вже й мурів не залишилось. Але оскільки з 1780 року тут стояли коні губернатора, так би мовити, приватний гараж, то її навіть не чіпали.
Арсенал, прибудований до Високого муру, — потужний вузол оборони. Грубі стіни з численними бійницями, вежі Токарів і Канатників з півночі та Шевців з півдня, бастея перед будівлею робили арсенал майже неприступним.
За арсеналом починалася територія єврейського кварталу.
У вежі Токарів і Канатників мешкав міський кат з помічником та родиною; тут же відбувалися допити й катування. На початку XVII століття кат мав конфлікт з єврейською громадою, внаслідок чого одержав інше житло, а вежа перейшла в оренду до євреїв.
У XVIII столітті арсенал використовувався як в'язниця. У 1768—1770 роках тут були ув'язнені гайдамаки — учасники Коліївщини. Пам'ять про них увічнена у меморіальній таблиці, що встановлена на стіні арсеналу. Австрійська влада хотіла у 1777 році перебудувати арсенал у в'язницю, але тривалий час не могли знайти на це грошей, а у 1800 році під в'язницю було облаштовано монастир взутих кармелітів. Наприкінці XVIII століття під час засипання рову було також засипано нижній поверх арсеналу. Для складу, який тут влаштували у 1800 році, було замало приміщень, що залишились на верхніх поверхах, і тому збудували третій поверх. Про нижній поверх взагалі забули, і він був розритий лише у 1970-х роках під час проведення реставраційних робіт.
У листопаді 1918 року тут містилися склади Української харчової управи. Нині в арсеналі міститься один із відділів львівського історичного музею — музей зброї, відкритий у 1981 році — єдиний музей такого типу в Україні та й на території колишнього СРСР. У нижньому поверсі — виставковий зал.
Як вже згадувалося, з півдня до арсеналу прилягала вежа Кравців. Наприкінці XVIII століття ЇЇ розібрали, а на цьому місці в стіну арсеналу 1799 року вмурували плити з гербами Львова, Яна Собеського та Станіслава Яблоновського, зняті з Королівської бастеї. Під час реставрації арсеналу у 1980 році плити зняли та зробили імітацію конструкції давньої вежі.
Будинок № 6. У XVII столітті на цьому місці стояв бастіон. 1890 року архітектор М. Шмітт побудував тут літній театр, але невдовзі його знесли і на його місці у 1900 році спорудили той будинок, що зберігся понині. Він освячений у 1901 році. З того часу тут міститься пожежна команда. Будинок споруджений з кольорової цегли, в неороманському стилі. Над входом — фігура святого Флоріана, покровителя пожежників (автор скульптор Петро Війтович).
У цьому ж будинку з самого початку розміщувалася станція швидкої допомоги (на конях), заснована 1893 році. Вхід з вул. Підвальної, тут на початку XX століття була міська телефонна станція і певний час — управління водогону.
Будинок № 7. У XVI—XVII століттях на цьому місці стояла кам'яниця міщанина Івана Білдаги. У підвалі будинку після смерті Івана Федорова декілька років зберігалося устаткування його друкарні. Сучасний будинок композиційне становить єдине ціле з будинком на вулиці Руській, 20. Споруджений у 1906 році у стилі української сецесії. Першим його власником була українська спортивна організація «Сокіл-батько», тому будівля називалася «Будинком Сокола». Містилися тут й інші організації, зокрема акційна спілка Земельного іпотечного банку, найбільшим вкладником якого був митрополит Андрей Шептицький. У 1920-х роках тут був зал засідань «Руської бесіди». У 1927 році відбулася прем'єра п'єси Ярослава Галана «Дон Кіхот із Еттен-гайма», що отримала першу премію.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRtTDB4M0pVTXpKVUl6ZDE4dFgwTmxjbXRwWlhkZlZYTndhV1VsUXpVbE9EUnphMkV1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFV4M0pVTXpKVUl6ZDE4dFgwTmxjbXRwWlhkZlZYTndhV1VsUXpVbE9EUnphMkV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Будинок № 9. Пам'ятка архітектури місцевого значення. Давня кам'яниця на цьому місці належала Леоновичам, Дзьоковським і Ланобардам. Тут містилися братський архів і бібліотека, що згоріли під час пожежі в успенському комплексі 1779 року. Відбудовано у 1799—1801 роках під керівництвом архітектора Максиміліана фон Круса. Також під номером 9 розташовані Вежа Корнякта — пам'ятка архітектури національного значення у Львові та Каплиця трьох святителів — пам'ятка архітектури, частина комплексу Успенської церкви у Львові.
Будинок № 11 зведений на рештках вежі Мулярів, спорудженої наприкінці XVI століття і знесеної через 200 років. Фундаменти вежі були виявлені під час спорудження пам'ятника Івану Федорову. Тоді ж відкрили рештки Високого і Низького мурів і надбудували — показали трасу і конструкцію. У вежі відшукали підземний хід, який пролягав до міського каналізаційного колектора. А між мурами у 1977 році встановили пам'ятник Івану Федорову (скульптори Валентин Борисенко, Валентин Подольський, архітектор Анатолій Консулов, інженер-конструктор Григорій Шевчук).
Будинок № 13 — Королівський арсенал. На цьому місці вже 1575 року розташовувався так званий Малий арсенал. Через те, що у XVII столітті він виявився занадто малим, то у 1639—1646 роках на його місці був зведений новий (за проєктом Павла Ґродзицького). Він дістав назву Королівського, оскільки 2/3 вартості будівництва сплатив король.
Як і Міський арсенал, Королівський був прибудований до Високого муру і входив до системи укріплень. Цікава його внутрішня схема. У разі штурму — це пастка для тих, хто увірветься у двір, бо кожна точка двору прострілюється з вікон.
При арсеналі діяли ливарня і майстерні. Над внутрішнім порталом стояла скульптурна група «Михайло-архангел вражає сатану», її виготовив львівський майстер Каспер Франке у 1638 році. У 1704 році вона була пошкоджена шведським ядром. У 1821 році скульптуру перекинув вітер, при падінні вона постраждала, але була реставрована 1824 року. У 1866 році цю скульптурну групу встановили на Гетьманських валах — центральній алеї нинішнього проспекту Свободи. Хулігани обламали позолочені крила Архангела Михаїла. Тоді ЇЇ забрали, тривалий час вона поневірялася на складах і врешті-решт потрапила до музею. Нині зберігається в Музеї зброї.
Арсенал виконував свої безпосередні функції до 1768 року. Від 1927 року приміщення використовують під державний архів. Після 1939 року тут містяться фонди Центрального державного історичного архіву України та дирекція Державного архіву Львівської області.
На площі, що навпроти будівлі архіву 26 листопада 1977 року встановлений пам'ятник першодрукареві Іванові Федорову (автори — скульптори Валентин Борисенко, Валентин Подольський та архітектор Анатолій Консулов).
Будинок № 17. У 1898 році тут містилося Товариство для розвою руської штуки (тепер Навчальний корпус №2 Української академії друкарства). Станом на осінь 2019 року у будинку розміщені два факультети (Заочний факультет та Факультет перепідготовки і підвищення кваліфікації). Будинок складається з двох корпусів, що прилягають один до одного. Один з них — триповерховий, виходить бічним фасадом на вулицю Лесі Українки, 45, споруджений у 1891 році за проєктом Юліуша Гохберґера для жіночої та чоловічої школи імені Сташиця. Інший, збудований у 1920-х роках, займала чоловіча школа імені Пірамовича. У 1944—1945 роках обидва приміщення використовував поліграфічний технікум. Пізніше приміщення передали Українському поліграфічному інституту (від 1994 року — Українська академія друкарства).
Примітки
- . ukrposhta.ua. Укрпошта. Архів оригіналу за 4 жовтня 2021. Процитовано 10 жовтня 2021.
- . eway.in.ua. EasyWay. Архів оригіналу за 27 березня 2019. Процитовано 10 жовтня 2021.
- . pomichnyk.org. Архів оригіналу за 17 січня 2021. Процитовано 10 жовтня 2021.
- Личаківське передмістя, 2013.
- Довідник перейменувань вулиць і площ Львова, 2001.
- . lksf.online. Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика. Архів оригіналу за 26 березня 2023. Процитовано 3 квітня 2023.
- . karpaty.info. Архів оригіналу за 26 квітня 2022. Процитовано 3 квітня 2023.
- Сьомочкін І. До історії Босацької хвіртки львівських фортифікацій // Вісник інституту «Укрзахідпроектреставрація». — 2007. — № 17. — С. 5—14.
- Ilustrowany informator miasta Lwowa… — S. 17.
- Ольга Заречнюк. . lvivcenter.org. Центр міської історії Центрально-Східної Європи. Архів оригіналу за 10 жовтня 2021. Процитовано 10 жовтня 2021.
- Barbara Łętocha «Chwila» — gazeta Żydów lwowskich [ 10 жовтня 2021 у Wayback Machine.] // Rocznik Lwowski (1995—1996). — S. 63—79. (пол.)
- 1243 вулиці Львова, 2009, с. 49.
- . lviv.dityvmisti.ua. Діти в місті. Архів оригіналу за 24 квітня 2022. Процитовано 29 жовтня 2022.
- Голубець, 1925 та сторінка реклами.
- Вуйцик В. Архітектурний ансамбль Успенського братства // Вісник інституту «Укрзахідпроектреставрація». — 2004. — № 14. — С. 39—40.
- . lviv1256.com. 26 листопада 2017. Архів оригіналу за 10 жовтня 2021. Процитовано 10 жовтня 2021.
- Архітектура Львова… — С. 284—285.
- Księga adresowa Król. stoł. miasta Lwowa… — S. 395.
Джерела
- Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст / М. Бевз, Ю. Бірюльов, Ю. Богданова, В. Дідик, У. Іваночко, Т. Клименюк та інші. — Львів : Центр Європи, 2008. — 720 с. — .
- Голубець Микола. Львів: провідник / М. Голубець, Л. Л. — Львів : Червона калина, 1925. — 179 с.
- Ілько Лемко, Михалик В., Бегляров Г. Підвальна вул. // 1243 вулиці Львова (1939—2009). — Львів : Апріорі, 2009. — С. 49—51. — .
- Мельник Б. В. Покажчик сучасних назв вулиць і площ Львова // Довідник перейменувань вулиць і площ Львова. XIII—XX століття. — Львів : Світ, 2001. — С. 47, 89, 98, 113, 116, 123, 125. — .
- Мельник І. В., Загайська Р. Й. Личаківське передмістя та східні околиці Королівського столичного міста Львова / Ігор Мельник, Роксоляна Загайська. — Видання друге, змінене і доповнене. — Львів : Центр Європи, 2013. — 352 с. — (Львівські вулиці і кам'яниці; 4/4) — .
- Gajak-Toczek M. Męskie gimnazja państwowe we Lwowie w latach 1772—1914 [ 23 січня 2022 у Wayback Machine.] // Acta Universitatis Lodzensis. Folia Litteraria Polonica 13. — 2010. — S. 349—358. (пол.)
- . — Lwów, 1939. — 146 s. (пол.)
- . — Lwów: wydawca Franciszek Reicman, 1915. — 440 s. (пол.)
Посилання
- Проєкт «Вулиці Львова»: вулиця Підвальна. lvivcenter.org. Центр міської історії Центрально-Східної Європи. Процитовано 6 лютого 2021.
- . lvivcenter.org. Центр міської історії Центрально-Східної Європи. Архів оригіналу за 10 жовтня 2021. Процитовано 10 жовтня 2021.
- Ігор Жук. Проєкт «Інтерактивний Львів»: вул. Підвальна, 4 — будинок архітектора (Порохова вежа). lvivcenter.org. Центр міської історії Центрально-Східної Європи. оригіналу за 6 грудня 2022. Процитовано 2 травня 2024.</ref>
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Vulicya Pidva lna vulicya na mezhi Galickogo i Lichakivskogo rajoniv mista Lvova Spoluchaye vulicyu vulici Vinnichenka z plosheyu Danila Galickogo Vulicya Pidvalna LvivVulicya PidvalnaVulicya PidvalnaMiscevist Istorichnij centr LvovaRajon Galickij LichakivskijNazva na chest Gubernatorskih valivKolishni nazviNa Valu Zbrojovni nizhcha ta visha plac Zbrojovni Arsenalna Cojkhausgasse Podvalye Am Grabn Podvalyepolskogo periodu polskoyu Na Wale Zbrojowni nizsza i wyzsza plac Zbrojowni Zbrojowni Zeughaus Gasse Podwaleradyanskogo periodu ukrayinskoyu Podvalyeradyanskogo periodu rosijskoyu PodvaleZagalni vidomostiProtyazhnist 458 mKoordinati pochatku 49 50 26 pn sh 24 02 10 sh d 49 8405889 pn sh 24 0361306 sh d 49 8405889 24 0361306 Koordinati 49 50 26 pn sh 24 02 10 sh d 49 8405889 pn sh 24 0361306 sh d 49 8405889 24 0361306Koordinati kincya 49 50 38 pn sh 24 02 04 sh d 49 8439167 pn sh 24 0344806 sh d 49 8439167 24 0344806poshtovi indeksi 79008TransportAvtobusi 1A 3A 4A 5A 6A 4N 5N 46 47A 53Tramvayi 7 9Marshrutni taksi 15 26 37 39 57 primiski 102 110 114 138 217AZupinki gromadskogo transportu Vul Pidvalna Ruh dvostoronnijBudivli pam yatki infrastrukturaArhitekturni pam yatki 3 4 5 6 9 13 17Pam yatniki pam yatnik Ivanovi FedorovuDerzhavni ustanovi Derzhavnij arhiv Lvivskoyi oblastiNavchalni zakladi Navchalnij korpus 2 Ukrayinskoyi akademiyi drukarstva Licej 8 Lvivskoyi miskoyi radiZakladi kulturi Centr arhitekturi dizajnu ta urbanistiki Porohova vezha Poshtovi viddilennya VPZ 8 vul Valova 14 Zabudova renesans baroko secesiya neorenesans klasicizmParki Skver Na Valah Zovnishni posilannyaU proyekti OpenStreetMap r5411278Mapa Vulicya Pidvalna u VikishovishiNazva vuliciNa valu persha nazva vulici persha zgadka pro neyi syagaye 1801 roku Piznishe yiyi nazivali vul Zbrojovni vishoyu i nizhchoyu plyac Zbrojovni Uporyadkuvannya pochalosya vzhe 1811 roku Cherez p yat rokiv u zv yazku z priyizdom do Lvova imperatora Avstriyi Franca I bula virivnyana i zasadzhena derevami plosha bilya suchasnogo budinku oblasnoyi Radi U 1821 roci za iniciativoyu gubernskogo radnika Vilgelma Rejcengejma poverhnya valu bula rozrivnyana ta ozelenena Novij skver stali nazivati Rejcengejmivkoyu a piznishe Gubernatorskimi valami Blizko 1841 roku z yavlyayetsya nova nazva Valova visha abo Verhni vali na protivagu Nizhnim valam suchasnomu prospektu Svobodi Ale yaksho spochatku budinki stavilisya na valu to piznishe yih pochali roztashovuvati nizhche pid valom I nazvu treba bulo lishe sankcionuvati oficijno Vid 1871 roku vulicya mala nazvu Podvalye Suchasna nazva vid 1944 roku Istoriya vuliciU seredni viki trasoyu vulici prohodiv shidnij bik miskih ukriplen Cya dilyanka vvazhalasya najbilsh nebezpechnoyu i tomu bula ukriplena najsilnishe Podvijnij ryad muriv z kilkoma vezhami dva arsenali riv zapovnenij vodoyu visokij val z vezhami i basteyami takoyu u zagalnih risah bula sistema ukriplen shidnogo boku Vinikla vona ne zrazu yiyi buduvali ponad 300 rokiv Spochatku bulo sporudzheno podvijnij ryad muriv z chotirma vezhami U XV stolitti zbudovano Miskij arsenal yakij priznachavsya dlya zberigannya artileriyi i vodnochas sluzhiv vuzlom oboroni Poseredini valu Porohova vezha najbilsha z vezh Lvova U XVII stolitti v Yevropi z yavilisya zemlyani oboronni sporudi p yatikutnoyi formi bastioni i podibni do nih ale menshi za rozmirom belyuardi U 1639 roci rozpochalosya budivnictvo Korolivskogo arsenalu i vodnochas chotiroh belyuardiv na valu Na pivnich vid Porohovoyi vezhi na misci ninishnogo budinku pozhezhnoyi ohoroni zvedene potuzhne ukriplennya Korolivskij belyuard Z drugogo boku Porohovoyi vezhi do shidnoyi chastini zovnishnogo kilcya miskih fortifikacij vhodili zovnishnya Bosacka Karmelitska hvirtka na misci liceyu 8 tak zvanij Belyuardik u skveri navproti budivli lvivskoyi oblderzhadministraciyi a na pivdenno shidnomu rozi ukriplen na valu stoyala Korolivska basteya Mizh cimi fortifikaciyami ta Nizkim murom uzdovzh ninishnoyi vulici Pidvalnoyi buv vikopanij riv yakij pid chas vorozhih napadiv napovnyuvali vodoyu U sistemu vhodilo takozh boloto na pochatku suchasnoyi vulici Krivonosa Cherez Pidvalnu 1894 roku prolyagla odna z pershih u Lvovi tramvajnih kolij Zigzagopodibnij vikrut ciyeyi koliyi na pochatku vulici maye svoyu istoriyu Za proyektom peredbachalosya sho pri vihodi z vulici Ruskoyi koliya povertatime ne na Pidvalnij a vishe bilya suchasnogo budinku oblasnoyi Radi de u toj chas rozmishuvalosya Galicke namisnictvo Proyekt buv maksimalno racionalnim bo peredbachav lishe odin povorot Ale graf Kazimir Feliks Badeni todishnij namisnik Galichini zayaviv Sho Bude meni skregotiti pid viknami Ne dozvolyu Primha velmozhnogo pana zrobila proyekt znachno dorozhchim ne kazhuchi vzhe pro nezruchnist tri povoroti zamist odnogo ta zhahlivij skregit kolis Cej zigzag vdyachni lviv yani negajno ohrestili zakrutom Badeni U 1977 roci cherez sporudzhennya pam yatnika Ivanu Fedorovu bulo vporyadkovano nevelikij skver pered Uspenskoyu cerkvoyu Pid chas zemlyanih robit viyavili zalishki fundamentiv Visokogo ta Nizkogo muriv a takozh vezhi Mulyariv U vezhi Mulyariv viyavili pidzemnij hid yakij prolyagav do miskogo kanalizacijnogo kolektora Budinki vulici PidvalnoyiLicej 8 Lvivskoyi miskoyi radi Budinok 2 Licej 8 Lvivskoyi miskoyi radi Najstarshe shkilne primishennya Lvova zbudovane 1809 roku V stini shkoli zbereglisya reshtki kolishnih miskih ukriplen 1818 roku v budinku vidkrilasya nimecka gimnaziya Do 1844 roku budivlyu suttyevo perebudovano zvedeno pivnichne krilo jmovirno za proyektom arhitektora Jogana Zalcmana Naglyad za budivnictvom viv jmovirno Florian Onderka Za Polshi tut mistilasya Druga miska gimnaziya imeni Karolya Shajnohi Budinok 3 chotiripoverhova chinshova kam yanicya na rozi vulic Valovoyi Pidvalnoyi ta Brativ Rogatinciv sporudzhena u 1910 1912 rokah za proyektom lvivskogo arhitektora Karela Boublika dlya kupcya Mavriciya Shprehera ta doktora Maksa Shprehera U dekori vikoristano motivi istorizmu tobto poyednannya elementiv neorenesansu neogotiki ta videnskoyi secesiyi Kam yanicya skladayetsya z dvoh chastin yaki mayut rizni adresi vul Pidvalna 3 ta vul Valova 31 ale vizualno sprijmayetsya yak odin dvosekcijnij budinok U mizhvoyennij period vlasnikom budinku pid 3 bula yevrejska vidavnicha spilka Hvilya Za radyanskih chasiv u budinku mistilisya redakciyi oblasnih lvivskih gazet Vilna Ukrayina Lvovskaya pravda Leninska molod zhurnalu Zhovten Oblvidav Knizhkovo zhurnalne vidavnictvo Nini vsya kam yanicya vikoristovuyetsya yak ofisnij centr zokrema tut vid radyanskih chasiv mistitsya vidavnictvo Kamenyar a takozh Lvivske oblasne dobrovilne tovaristvo zahistu ditej invalidiv ta hvorih na DCP Nadiya TRK Pershij Zahidnij vidavnictvo Kraj Ukrayinske informacijne agentstvo LUFA Budinok vnesenij do Reyestru pam yatok arhitekturi miscevogo znachennya pid ohoronnim 216 m Budinok 4 Porohova vezha Yak uzhe zaznachalosya najbilsha u sistemi fortifikacij Lvova Sporudzhena z kaminnya starogo Miskogo arsenalu u 1556 roci U mirnij chas vikoristovuvalasya yak sklad zerna Za serednovichnoyu tradiciyeyu vezhu prikrasili zzovni skulpturoyu Yakimi buli ci prikrasi mi mozhemo tilki gadati oskilki yih znishili pid chas restavraciyi 1821 roku a opisiv chi malyunkiv nemaye Pro priznachennya vezhi mozhna suditi z nazvi tut zberigali poroh Nazva zaznachayetsya u dokumentah datovanih 1651 rokom Z Porohovoyi vezhi u 1559 roci Lukash Gurka obstrilyuvav dominikanskij monastir domagayuchis vidachi Galshki Ostrozkoyi Z neyi zh u 1648 roci nashadok Ubaldini strilyav u Bogdana Hmelnickogo Kulya zarilasya v zemlyu bilya kopit konya getmana U 1768 roci vezha bula prodana lvivskomu starosti Yanu Kickomu ale piznishe znovu povernena mistu Pislya zahoplennya Galichini Avstriyeyu vezha znahodilasya v rozporyadzhenni avstrijskogo vijska U 1895 roci bula vikuplena mistom Buli rizni proyekti vikoristannya vezhi vlashtuvati muzej lapidarij shovishe kam yanih pam yatok perenesti syudi miskij arhiv ale zhoden z nih ne buv vtilenij u zhittya Zagalom majzhe 200 rokiv pochinayuchi vid avstrijskoyi okupaciyi vezha vikoristovuvalasya yak sklad I lishe u nashi dni starovinnij sporudi znajdeno inshe zastosuvannya Pislya provedennya gruntovnoyi rekonstrukciyi tut u 1959 roci rozmistivsya Budinok arhitektora Vhid prikrasili dvi figuri splyachih leviv Vezha zajmaye veliku ploshu ale vnutrishni primishennya mali I divnogo tut nichogo nema adzhe stini yiyi 3 m zavtovshki U 2016 roci v Budinku arhitektora vidkrivsya Centr arhitekturi dizajnu ta urbanistiki Porohova vezha Vulicya v rajoni Miskogo arsenalu Budinok 5 Miskij arsenal Zbudovanij pid kerivnictvom majstra Ivana Lisa u 1556 roci na misci starogo yakij isnuvav vzhe u 1430 roci Poryad rozmishuvavsya sklad boyepripasiv Vstanovleno sho u 1582 roci pered arsenalom bula sporudzhena livarnya garmat budivnichij Sebastyan Mochigemba Arsenal mav svoyih konej rozvoziti zbroyu Stajnya znahodilas pid stinoyu bilya vezhi Kornyakta Yiyi rozibrali lishe u 1835 roci koli vzhe j muriv ne zalishilos Ale oskilki z 1780 roku tut stoyali koni gubernatora tak bi moviti privatnij garazh to yiyi navit ne chipali Arsenal pribudovanij do Visokogo muru potuzhnij vuzol oboroni Grubi stini z chislennimi bijnicyami vezhi Tokariv i Kanatnikiv z pivnochi ta Shevciv z pivdnya basteya pered budivleyu robili arsenal majzhe nepristupnim Za arsenalom pochinalasya teritoriya yevrejskogo kvartalu U vezhi Tokariv i Kanatnikiv meshkav miskij kat z pomichnikom ta rodinoyu tut zhe vidbuvalisya dopiti j katuvannya Na pochatku XVII stolittya kat mav konflikt z yevrejskoyu gromadoyu vnaslidok chogo oderzhav inshe zhitlo a vezha perejshla v orendu do yevreyiv U XVIII stolitti arsenal vikoristovuvavsya yak v yaznicya U 1768 1770 rokah tut buli uv yazneni gajdamaki uchasniki Koliyivshini Pam yat pro nih uvichnena u memorialnij tablici sho vstanovlena na stini arsenalu Avstrijska vlada hotila u 1777 roci perebuduvati arsenal u v yaznicyu ale trivalij chas ne mogli znajti na ce groshej a u 1800 roci pid v yaznicyu bulo oblashtovano monastir vzutih karmelitiv Naprikinci XVIII stolittya pid chas zasipannya rovu bulo takozh zasipano nizhnij poverh arsenalu Dlya skladu yakij tut vlashtuvali u 1800 roci bulo zamalo primishen sho zalishilis na verhnih poverhah i tomu zbuduvali tretij poverh Pro nizhnij poverh vzagali zabuli i vin buv rozritij lishe u 1970 h rokah pid chas provedennya restavracijnih robit U listopadi 1918 roku tut mistilisya skladi Ukrayinskoyi harchovoyi upravi Nini v arsenali mistitsya odin iz viddiliv lvivskogo istorichnogo muzeyu muzej zbroyi vidkritij u 1981 roci yedinij muzej takogo tipu v Ukrayini ta j na teritoriyi kolishnogo SRSR U nizhnomu poversi vistavkovij zal Yak vzhe zgaduvalosya z pivdnya do arsenalu prilyagala vezha Kravciv Naprikinci XVIII stolittya YiYi rozibrali a na comu misci v stinu arsenalu 1799 roku vmuruvali pliti z gerbami Lvova Yana Sobeskogo ta Stanislava Yablonovskogo znyati z Korolivskoyi basteyi Pid chas restavraciyi arsenalu u 1980 roci pliti znyali ta zrobili imitaciyu konstrukciyi davnoyi vezhi Budinok 6 U XVII stolitti na comu misci stoyav bastion 1890 roku arhitektor M Shmitt pobuduvav tut litnij teatr ale nevdovzi jogo znesli i na jogo misci u 1900 roci sporudili toj budinok sho zberigsya ponini Vin osvyachenij u 1901 roci Z togo chasu tut mistitsya pozhezhna komanda Budinok sporudzhenij z kolorovoyi cegli v neoromanskomu stili Nad vhodom figura svyatogo Floriana pokrovitelya pozhezhnikiv avtor skulptor Petro Vijtovich U comu zh budinku z samogo pochatku rozmishuvalasya stanciya shvidkoyi dopomogi na konyah zasnovana 1893 roci Vhid z vul Pidvalnoyi tut na pochatku XX stolittya bula miska telefonna stanciya i pevnij chas upravlinnya vodogonu Budinok 7 U XVI XVII stolittyah na comu misci stoyala kam yanicya mishanina Ivana Bildagi U pidvali budinku pislya smerti Ivana Fedorova dekilka rokiv zberigalosya ustatkuvannya jogo drukarni Suchasnij budinok kompozicijne stanovit yedine cile z budinkom na vulici Ruskij 20 Sporudzhenij u 1906 roci u stili ukrayinskoyi secesiyi Pershim jogo vlasnikom bula ukrayinska sportivna organizaciya Sokil batko tomu budivlya nazivalasya Budinkom Sokola Mistilisya tut j inshi organizaciyi zokrema akcijna spilka Zemelnogo ipotechnogo banku najbilshim vkladnikom yakogo buv mitropolit Andrej Sheptickij U 1920 h rokah tut buv zal zasidan Ruskoyi besidi U 1927 roci vidbulasya prem yera p yesi Yaroslava Galana Don Kihot iz Etten gajma sho otrimala pershu premiyu Uspenska cerkva kompleks Budinok 9 Pam yatka arhitekturi miscevogo znachennya Davnya kam yanicya na comu misci nalezhala Leonovicham Dzokovskim i Lanobardam Tut mistilisya bratskij arhiv i biblioteka sho zgorili pid chas pozhezhi v uspenskomu kompleksi 1779 roku Vidbudovano u 1799 1801 rokah pid kerivnictvom arhitektora Maksimiliana fon Krusa Takozh pid nomerom 9 roztashovani Vezha Kornyakta pam yatka arhitekturi nacionalnogo znachennya u Lvovi ta Kaplicya troh svyatiteliv pam yatka arhitekturi chastina kompleksu Uspenskoyi cerkvi u Lvovi Budinok 11 zvedenij na reshtkah vezhi Mulyariv sporudzhenoyi naprikinci XVI stolittya i znesenoyi cherez 200 rokiv Fundamenti vezhi buli viyavleni pid chas sporudzhennya pam yatnika Ivanu Fedorovu Todi zh vidkrili reshtki Visokogo i Nizkogo muriv i nadbuduvali pokazali trasu i konstrukciyu U vezhi vidshukali pidzemnij hid yakij prolyagav do miskogo kanalizacijnogo kolektora A mizh murami u 1977 roci vstanovili pam yatnik Ivanu Fedorovu skulptori Valentin Borisenko Valentin Podolskij arhitektor Anatolij Konsulov inzhener konstruktor Grigorij Shevchuk Budinok 13 Korolivskij arsenal Na comu misci vzhe 1575 roku roztashovuvavsya tak zvanij Malij arsenal Cherez te sho u XVII stolitti vin viyavivsya zanadto malim to u 1639 1646 rokah na jogo misci buv zvedenij novij za proyektom Pavla Grodzickogo Vin distav nazvu Korolivskogo oskilki 2 3 vartosti budivnictva splativ korol Yak i Miskij arsenal Korolivskij buv pribudovanij do Visokogo muru i vhodiv do sistemi ukriplen Cikava jogo vnutrishnya shema U razi shturmu ce pastka dlya tih hto uvirvetsya u dvir bo kozhna tochka dvoru prostrilyuyetsya z vikon Pri arsenali diyali livarnya i majsterni Nad vnutrishnim portalom stoyala skulpturna grupa Mihajlo arhangel vrazhaye satanu yiyi vigotoviv lvivskij majster Kasper Franke u 1638 roci U 1704 roci vona bula poshkodzhena shvedskim yadrom U 1821 roci skulpturu perekinuv viter pri padinni vona postrazhdala ale bula restavrovana 1824 roku U 1866 roci cyu skulpturnu grupu vstanovili na Getmanskih valah centralnij aleyi ninishnogo prospektu Svobodi Huligani oblamali pozolocheni krila Arhangela Mihayila Todi YiYi zabrali trivalij chas vona poneviryalasya na skladah i vreshti resht potrapila do muzeyu Nini zberigayetsya v Muzeyi zbroyi Arsenal vikonuvav svoyi bezposeredni funkciyi do 1768 roku Vid 1927 roku primishennya vikoristovuyut pid derzhavnij arhiv Pislya 1939 roku tut mistyatsya fondi Centralnogo derzhavnogo istorichnogo arhivu Ukrayini ta direkciya Derzhavnogo arhivu Lvivskoyi oblasti Na ploshi sho navproti budivli arhivu 26 listopada 1977 roku vstanovlenij pam yatnik pershodrukarevi Ivanovi Fedorovu avtori skulptori Valentin Borisenko Valentin Podolskij ta arhitektor Anatolij Konsulov Budinok 17 U 1898 roci tut mistilosya Tovaristvo dlya rozvoyu ruskoyi shtuki teper Navchalnij korpus 2 Ukrayinskoyi akademiyi drukarstva Stanom na osin 2019 roku u budinku rozmisheni dva fakulteti Zaochnij fakultet ta Fakultet perepidgotovki i pidvishennya kvalifikaciyi Budinok skladayetsya z dvoh korpusiv sho prilyagayut odin do odnogo Odin z nih tripoverhovij vihodit bichnim fasadom na vulicyu Lesi Ukrayinki 45 sporudzhenij u 1891 roci za proyektom Yuliusha Gohbergera dlya zhinochoyi ta cholovichoyi shkoli imeni Stashicya Inshij zbudovanij u 1920 h rokah zajmala cholovicha shkola imeni Piramovicha U 1944 1945 rokah obidva primishennya vikoristovuvav poligrafichnij tehnikum Piznishe primishennya peredali Ukrayinskomu poligrafichnomu institutu vid 1994 roku Ukrayinska akademiya drukarstva Primitki ukrposhta ua Ukrposhta Arhiv originalu za 4 zhovtnya 2021 Procitovano 10 zhovtnya 2021 eway in ua EasyWay Arhiv originalu za 27 bereznya 2019 Procitovano 10 zhovtnya 2021 pomichnyk org Arhiv originalu za 17 sichnya 2021 Procitovano 10 zhovtnya 2021 Lichakivske peredmistya 2013 Dovidnik perejmenuvan vulic i plosh Lvova 2001 lksf online Lvivska eksperimentalna keramiko skulpturna fabrika Arhiv originalu za 26 bereznya 2023 Procitovano 3 kvitnya 2023 karpaty info Arhiv originalu za 26 kvitnya 2022 Procitovano 3 kvitnya 2023 Somochkin I Do istoriyi Bosackoyi hvirtki lvivskih fortifikacij Visnik institutu Ukrzahidproektrestavraciya 2007 17 S 5 14 Ilustrowany informator miasta Lwowa S 17 Olga Zarechnyuk lvivcenter org Centr miskoyi istoriyi Centralno Shidnoyi Yevropi Arhiv originalu za 10 zhovtnya 2021 Procitovano 10 zhovtnya 2021 Barbara Letocha Chwila gazeta Zydow lwowskich 10 zhovtnya 2021 u Wayback Machine Rocznik Lwowski 1995 1996 S 63 79 pol 1243 vulici Lvova 2009 s 49 lviv dityvmisti ua Diti v misti Arhiv originalu za 24 kvitnya 2022 Procitovano 29 zhovtnya 2022 Golubec 1925 ta storinka reklami Vujcik V Arhitekturnij ansambl Uspenskogo bratstva Visnik institutu Ukrzahidproektrestavraciya 2004 14 S 39 40 lviv1256 com 26 listopada 2017 Arhiv originalu za 10 zhovtnya 2021 Procitovano 10 zhovtnya 2021 Arhitektura Lvova S 284 285 Ksiega adresowa Krol stol miasta Lwowa S 395 DzherelaVulicya Pidvalna u sestrinskih Vikiproyektah Portal Lviv Vulicya Pidvalna u Vikishovishi Arhitektura Lvova Chas i stili XIII XXI st M Bevz Yu Biryulov Yu Bogdanova V Didik U Ivanochko T Klimenyuk ta inshi Lviv Centr Yevropi 2008 720 s ISBN 978 966 7022 77 8 Golubec Mikola Lviv providnik M Golubec L L Lviv Chervona kalina 1925 179 s Ilko Lemko Mihalik V Beglyarov G Pidvalna vul 1243 vulici Lvova 1939 2009 Lviv Apriori 2009 S 49 51 ISBN 978 966 2154 54 5 Melnik B V Pokazhchik suchasnih nazv vulic i plosh Lvova Dovidnik perejmenuvan vulic i plosh Lvova XIII XX stolittya Lviv Svit 2001 S 47 89 98 113 116 123 125 ISBN 966 603 115 9 Melnik I V Zagajska R J Lichakivske peredmistya ta shidni okolici Korolivskogo stolichnogo mista Lvova Igor Melnik Roksolyana Zagajska Vidannya druge zminene i dopovnene Lviv Centr Yevropi 2013 352 s Lvivski vulici i kam yanici 4 4 ISBN 978 966 464 002 9 Gajak Toczek M Meskie gimnazja panstwowe we Lwowie w latach 1772 1914 23 sichnya 2022 u Wayback Machine Acta Universitatis Lodzensis Folia Litteraria Polonica 13 2010 S 349 358 pol Lwow 1939 146 s pol Lwow wydawca Franciszek Reicman 1915 440 s pol PosilannyaProyekt Vulici Lvova vulicya Pidvalna lvivcenter org Centr miskoyi istoriyi Centralno Shidnoyi Yevropi Procitovano 6 lyutogo 2021 lvivcenter org Centr miskoyi istoriyi Centralno Shidnoyi Yevropi Arhiv originalu za 10 zhovtnya 2021 Procitovano 10 zhovtnya 2021 Igor Zhuk Proyekt Interaktivnij Lviv vul Pidvalna 4 budinok arhitektora Porohova vezha lvivcenter org Centr miskoyi istoriyi Centralno Shidnoyi Yevropi originalu za 6 grudnya 2022 Procitovano 2 travnya 2024 lt ref gt