Мессьє 87 (NGC 4486,Virgo A, Діва А) — велетенська еліптична галактика масою кілька мільярдів сонячних мас. Одна з найбільших і наймасивніших галактик у локальному Всесвіті, вона має велику популяцію кулястих скупчень — близько 15 000 порівняно з 150-200, що обертаються навколо Чумацького Шляху, — і струмінь енергійної плазми. Її ізофокальний діаметр становить 40,55 кілопарсеків (132 000 світлових років), а дифузна галактична оболонка простягається до радіуса близько 150 кілопарсеків (490 000 світлових років), де вона вкорочується - можливо, внаслідок зіткнення з іншою галактикою. Її міжзоряне середовище складається з дифузного газу, збагаченого елементами, випромінюваними зорями, що еволюціонували. Це одне з найяскравіших радіоджерел у небі та популярний об'єкт спостережень як для аматорів, так і для професійних астрономів.
Мессьє 87 | |
---|---|
![]() | |
Відкриття | Шарль Мессьє 18 березня 1781 |
Розташування (епоха J2000.0) | |
Сузір'я | Діва |
Пряме піднесення | 12г 30х 49.42338с |
Схилення | +12° 23′ 28.0439″ |
Червоний зсув | 0,004360 |
Променева швидкість | 1307 км/с |
Відстань | 53,5 м |
Видима зоряна величина (V) | 8,6 |
Абсолютна зоряна величина (V) | -22 |
Яскравість поверхні (specify) | 13,0 |
Характеристики | |
Габбл-тип | E+0-1 pec, NLRG Sy |
Тип | пекулярна галактика |
Маса | > 1012 M☉ M☉ |
Позначення | |
M 87, NGC 4486, PGC 41361, UGC 7654, MCG 2-32-105, 3C 274, Virgo A, ZWG 70.139, ARP 152, VCC 1316, IRAS12282+1240 |
Видимість
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemcxTDFacGNtZHZYMk52Ym5OMFpXeHNZWFJwYjI1ZmJXRndMbk4yWnk4eU1qQndlQzFXYVhKbmIxOWpiMjV6ZEdWc2JHRjBhVzl1WDIxaGNDNXpkbWN1Y0c1bi5wbmc=.png)
М87 розташована біля межі максимального схилення сузір'я Діви, поруч із сузір'ям Волосся Вероніки. Щоб знайти галактику, треба провести уявну лінію від Епсилон Діви до Денеболи — М87 виявиться майже на середині цієї лінії. Поверхнева яскравіть галактики становить 12,9m. Кутовий розмір галактики — 7.2′ x 6.8′. Видимий діаметр ядра галактики становить 45″. Спостереження джета М87 дуже складно без використання технологій астрофотографії. До 1991 року американський астроном, що народився в Харкові Отто Струве був єдиним, хто візуально спостерігав джет даної галактики, використовуючи 254-сантиметровий телескоп Обсерваторії Маунт-Вілсон.
Історія спостережень
У 1781 році французький астроном Шарль Мессьє опублікував каталог зі 103 об’єктів, які мали вигляд туманностей. Він мав допомагати в ідентифікації об’єктів, які можна було сплутати з кометами. При подальшому використанні кожен запис каталогу мав префікс «М». Таким чином, M87 був вісімдесят сьомим об'єктом, занесеним до каталогу Мессьє. У 1880-х роках об'єкт було включено до Нового загального каталогу туманностей і зоряних скупчень, складеного датсько-ірландським астрономом Джоном Дрейєром, який базується переважно на спостереженнях англійського астронома Джона Гершеля. Позначення об'єкта в цьому каталозі — NGC 4486.
У 1918 році американський астроном Гебер Кертіс із Лікської обсерваторії помітив відсутність спіральної структури M87 і спостерігав «цікавий прямий промінь... очевидно, з’єднаний з ядром тонкою лінією матерії». Найяскравішим промінь виявився поблизу центру Галактики. Наступного року наднова SN 1919A в межах M87 досягла піку фотографічної зоряної величини 11,5m, хоча подія залишалася непоміченою, доки фотопластинки не дослідив російський астроном Іннокентій А. Балановський у 1922 році.
Ідентифікація як галактики
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl4TDBoMVltSnNaVlIxYm1sdVowWnZjbXN1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVoMVltSnNaVlIxYm1sdVowWnZjbXN1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
У 1922 році американський астроном Едвін Габбл класифікував M87 як одну з яскравих кулястих туманностей, оскільки вона не мала ніякої спіральної структури, але, як і спіральні туманності, належала до негалактичних туманностей. 1926 року він розробив нову класифікацію, розрізняючи позагалактичні та галактичні туманності, перші були незалежними зоряними системами. M87 була класифікована як еліптична позагалактична туманність без видимої подовженості (клас E0).
У 1931 році Габбл описав M87 як складову скупчення Діви та подав попередню оцінку відстані — 1,8 млн пк (5,9 св.р.). Тоді це була єдина відома еліптична туманність, у якій можна було розрізнити окремі зорі, хоча зазначалося, що на такій відстані неможливо відрізнити кулясті скупчення від окремих зір. У своїй праці 1936 року «Царство туманностей» Габбл дослідив термінологію того часу; деякі астрономи називали позагалактичні туманності зовнішніми галактиками на підставі того, що вони були зоряними системами на великій відстані від нашої Галактики, тоді як інші віддавали перевагу загальноприйнятому терміну позагалактичні туманності, оскільки галактика в той час була синонімом Чумацького Шляху. M87 продовжували називати позагалактичною туманністю принаймні до 1954 року.
Сучасні дослідження
У 1947 році було з'ясовано, що розташування відомого радіоджерела Virgo A перекривається з розташуванням M87. До 1953 року було підтверджено, що джерелом є M87, а як причину випромінювання було запропоновано лінійний релятивістський струмінь, що виходить із ядра галактики. Цей струмінь простягався від ядра під позиційним кутом 260° до кутової відстані 20", та мав кутову ширину 2". У 1969–1970 роках було виявлено, що сильна складова радіовипромінювання тісно пов’язана з оптичним джерелом струменя. У 1966 році ракета Aerobee 150 Військово-морської науково-дослідної лабораторії США ідентифікувала Virgo X-1 - перше джерело рентгенівського випромінювання в Діві. Ракета Aerobee стартувала з ракетного полігону Уайт-Сандс 7 липня 1967 року принесла додаткові докази того, що джерело Virgo X-1 була радіогалактикою M87. Подальші спостереження HAEO-1 (High Energy Astronomy Observatory 1) та Обсерваторії Айнштайна (HAEO-2) показали складне джерело, яке включало активне галактичне ядро M87. Однак центральна концентрація рентгенівського випромінювання виявилась незначною.
M87 був важливим полігоном для випробування методів вимірювання маси центральних надмасивних чорних дір у галактиках. У 1978 році зоряно-динамічне моделювання розподілу маси в M87 дало докази існування центральної маси 5 млрд M☉. Після встановлення коригувального оптичного модуля COSTAR на космічному телескопі Габбл у 1993 році спектрограф Hubble Faint Object Spectrograph (FOS) використовувався для вимірювання швидкості обертання диску йонізованого газу в центрі M87. Це були його «спостереження раннього випуску» призначені для перевірки наукової ефективності інструментів телескопу Габбл після ремонту. Дані FOS показали, що маса центральної чорної діри становить 2,4 млрд M☉, з точністю до 30%. Кулясті скупчення M87 також застосовували для калібрування співвідношення металічності.
8 червня 2009 року астрономи Карл Гебхардт і Єнс Томас деталізували результати своїх досліджень маси чорної діри в центрі галактики M87 на американській Астрономічній конференції в Пасадені. Згідно з їх даними маса чорної діри в 6,4 млрд разів більша від сонячної.
У 2010 році було виявлено, що чорна діра зсунута відносно геометричного центру (який визначається за центром видимої інтенсивності випромінювання) на 22 світлових роки.
У 2014 році американські вчені виявили кулясте скупчення HVGC-1, яке віддаляється від своєї рідної галактики зі швидкістю 50 тисяч кілометрів на хвилину.
Чорна діра в центрі М87 з масою 6,6 млрд сонячних мас пережила кілька спалахів активності у 2003—2007 роках.
Протягом більшої частини 2017 року M87 спостерігалася Телескопом горизонту подій (EHT). Таким чином, було отримано безпосереднє зображення горизонту подій чорної діри в її центрі, а потім оприлюднено на прес-конференції у вказану дату випуску, відфільтрувавши з нього перше зображення тіні чорної діри.
В 2023 році, астрономи Каліфорнійського університету в Берклі з високою точністю визначили масу чорної діри в ядрі галактики. Вони оцінили її в 5,4 мільярда мас Сонця за вимірами швидкості газу, що обертається навколо чорної діри. Як відомо, небесні об’єкти, які можна спостерігати в телескоп, виглядають плоскими. Тоді ж астрономи вперше визначили тривимірну форму і побудували стереомодель еліптичної галактики M87.
Огляд
У центрі галактики перебуває надмасивна чорна діра, яка робить ядро галактики активним. Цей об'єкт є потужним джерелом різного випромінювання, особливо радіохвиль, а також породжує релятивістський струмінь (джет). Струмінь енергетичної плазми викидається з ядра і тягнеться щонайменше на 1500 парсек (4 900 св. р.). 10 квітня 2019 року було опубліковано перше зображення цієї чорної діри. На початку 2023 року вчені вперше сфотографували джет і його джерело разом.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkk1TDAwNE55MXFaWFJ6TG1wd1p5ODFNREJ3ZUMxTk9EY3RhbVYwY3k1cWNHYz0uanBn.jpg)
На відміну від спіральних галактик, М87 не має чітко виражених пилових смуг і позбавлена будь-яких відмінних рис, а її яскравість, як у більшості типових еліптичних галактик, зменшується зі збільшенням відстані від центру. Космічний пил, що сформувалася в галактиці, був розсіяний протягом 46 млн років рентгенівським випромінюванням, що виходить із ядра, хоча видимі філаменти пилу все ж наявні. Зорі становлять 1/6 частину маси цієї галактики. Густина зір у М87 зменшується зі збільшенням відстані від центру. Міжзоряне середовище складається з дифузного газу, збагаченого елементами, випромінюваними проеволюціонувавшими зорями. Галактика має велику кількість кулястих скупчень — так, у М87 їх налічується близько 12 000, тоді як у Чумацькому Шляху всього 150—200 подібних скупчень. Гало галактики має радіус приблизно 150 кілопарсеків (490 000 світлових років) і, можливо, відчуває вплив іншої галактики.
Характеристики
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZtTDFSb1pWOW9ZV3h2WDI5bVgyZGhiR0Y0ZVY5TlpYTnphV1Z5WHpnM0xtcHdaeTh5TWpCd2VDMVVhR1ZmYUdGc2IxOXZabDluWVd4aGVIbGZUV1Z6YzJsbGNsODROeTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
У модифікованій морфологічній класифікації галактик послідовності Хаббла французького астронома Жерара де Вокулера M87 класифікується як галактика E0p. "E0" означає еліптичну галактику, яка не є пласкою, тобто виглядає сферичною. Суфікс "p" вказує на пекулярну галактику, яка не вписується в схему класифікації. У цьому випадку особливістю є наявність джету, що виходить із ядра. У схемі Йеркса (Моргана) M87 класифікується як галактика типу cD. Галактики типу D мають еліптичне ядро, оточене великою дифузною оболонкою без пилу. Велетенські галактики типу D називають галактиками типу cD.
Відстань до M87 було визначено кількома незалежними методами. До них належить вимірювання світності планетарних туманностей; порівняння з найближчими галактиками, відстань до яких оцінюється за допомогою стандартних свічок, таких як змінні цефеїди; лінійний розподіл розмірів кульових скупчень та ін. Ці вимірювання узгоджуються одне з одним, і їхнє середньозважене значення дає оцінку відстані 16.4±0.5 Мпк.
M87 — одна з наймасивніших галактик у надскупченні Діви. Її діаметр оцінюється в 132 тис. св.р., що приблизно на 51% більше, ніж діаметр Чумацького Шляху. У радіусі 32 кпк (100 000 св. р.), сумарна маса становить (2.4±0.6)×1012 мас Сонця, що вдвічі перевищує масу Чумацького Шляху. Як і в інших галактиках, лише частину цієї маси складають зорі: M87 співвідношення маси до світності оцінюють як 6.3 ± 0.8, тобто, лише приблизно одну шосту маси галактики складають зорі. У діапазоні 9–40 кпк (29 000–130 000 св. р.) від ядра це співвідношення змінюється від 5 до 30 пропорційно r1.7. Загальна маса M87 може бути у 200 разів більшою маси Чумацького Шляху.
Темп акреції на ядро галактики становить 2—3 маси Сонця на рік. Розширена зоряна оболонка цієї галактики досягає радіуса близько 150 кпк (490 000 св. р.) у порівнянні з близько 100 кпк (330 000 св. р.) для Чумацького Шляху. За межами цієї відстані зовнішній край галактики був урізаний певним чином, можливо, через зіткнення з іншою галактикою. Внаслідок припливного розривання, матерія перетікає на галактику від галактик-супутників. За оцінками, M87 має щонайменше 50 галактик-супутників, включно з NGC 4486B і NGC 4478.
Спектр ядра M87 показує лінії випромінювання різних іонів, включаючи водень (HI, HII), гелій (HeI), кисень (OI, OII, OIII), азот (NI), магній (MgII) і сірку (SII). Інтенсивність ліній для слабо йонізованих атомів (таких як нейтральний атомарний кисень, OI) сильніша, ніж інтенсивність сильно іонізованих атомів (таких як двічі іонізований кисень, OIII). Ядро галактики з такими спектральними властивостями називається LINER, ця абревіатура, при перекладі з англійської мови, означає «галактичні ядра з емісійними лініями низької іонізації». Механізм і джерела іонізації з домінуванням слабкоіонізованих ліній в LINER і M87 уточнюються.
Вважається, що еліптичні галактики, такі як M87, утворюються в результаті злиття (одного чи кількох) менших галактик. Вони зазвичай містять відносно мало холодного міжзоряного газу (порівняно зі спіральними галактиками) і населені переважно старими зорями, а процес зореутворення майже не відбувається. Еліптична форма M87 підтримується випадковими орбітальними рухами зір, що входять до її складу, на відміну від більш впорядкованих обертальних рухів, які спостерігаються у спіральних галактиках, таких як Чумацький Шлях. Використовуючи Дуже великий телескоп для вивчення рухів близько 300 планетарних туманностей, астрономи визначили, що протягом останнього мільярда років M87 поглинула спіральну галактику середнього розміру. Це призвело до того, що до M87 додалося трохи молодших, блакитних зір. Характерні властивості спектра планетарних туманностей дозволили астрономам визначити структуру гало М87 та зробити висновок про збільшення розмірів цієї галактики.
Компоненти
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxrTDFSbGJHVnpZMjl3WlhOZlZXNXBkR1ZmYVc1ZlZXNXdjbVZqWldSbGJuUmxaRjlQWW5ObGNuWmhkR2x2Ym5OZmIyWmZSbUZ0YjNWelgwSnNZV05yWDBodmJHVmZUVGczTG1wd1p5ODVPRE53ZUMxVVpXeGxjMk52Y0dWelgxVnVhWFJsWDJsdVgxVnVjSEpsWTJWa1pXNTBaV1JmVDJKelpYSjJZWFJwYjI1elgyOW1YMFpoYlc5MWMxOUNiR0ZqYTE5SWIyeGxYMDA0Tnk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Надмасивна чорна діра M87
В ядрі галактики перебуває надмасивна чорна діра масою близько 3,5 ± 0,8 млрд мас Сонця. Це один з наймасивніших об'єктів, відомих науці.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5tTDBKc1lXTnJYMmh2YkdWZkxWOU5aWE56YVdWeVh6ZzNMbXB3Wnk4ek5UQndlQzFDYkdGamExOW9iMnhsWHkxZlRXVnpjMmxsY2w4NE55NXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Диск навколо чорної діри обертається зі швидкістю близько 1000 км/с і досягає в розмірах 0,39 світлових років.
Спостереження показали, що надмасивна чорна діра ймовірно розташована не в центрі М87, а на відстані 23 св. р. від нього. Підставою для цього припущення став протилежний напрямок одностороннього джета, це може означати, що чорна діра була зміщена з центру цим самим джетом. За іншою гіпотезою, причиною зміщення джета став процес злиття з іншою надмасивною чорною дірою. Дослідження не включають в себе розпізнавання спектроскопії між зоряним і активним галактичним ядром. Можливо, що це лише оптичний спалах, породжений джетом. 2011 року аналізи М87 не виявили жодного статистично значного зміщення.
Джет
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek01TDAwNE4xOXFaWFF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFUwNE4xOXFaWFF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Релятивістський струмінь матерії, що виходить з ядра, простягається щонайменше на 1,5 кілопарсека (5,000 світлових років) від ядра і складається з матерії, викинутої з надмасивної чорної діри. Струмінь сильно колімінований і виглядає обмеженим до кута 60° на відстані 0,8 пк (2,6 світлових років) від ядра, приблизно до 16° на відстані двох парсеків (6,5 світлових років) і до 6-7° на відстані дванадцяти парсеків (39 світлових років). Його основа має діаметр 5,5 ± 0,4 радіуса Шварцшильда і, ймовірно, живиться від прогресуючого акреційного диска навколо надмасивної чорної діри, що обертається. Німецько-американський астроном Вальтер Бааде виявив, що світло від струменя плоскополяризоване, що дозволяє припустити синхротронну природу випромінювання (воно утворюється внаслідок руху релятивістських електронів у магнітному полі). Загальна енергія цих електронів оцінюється в 5,1 × 1056 ерг (5,1 × 1049 Дж або 3,2 × 1068 еВ). Це приблизно в 1013 разів більше енергії, що виробляється у всьому Чумацькому Шляху за одну секунду, яка оцінюється в 5.1 × 1056 5 × 1036 Дж. Струмінь оточений низькошвидкісним нерелятивістським компонентом. Існують докази існування зустрічного струменя, але він залишається невидимим із Землі через релятивістське проміння. Струмінь прецесує, що призводить до того, що витікання формує гвинтовий візерунок на відстані до 1,6 парсека (5,2 світлових років). Частки викинутої матерії простягаються на 80 кілопарсеків (260 000 світлових років).
Міжзоряне середовище
Простір між зорями в M87 заповнений дифузним міжзоряним газом, який хімічно збагачений елементами, викинутими із зір, які зійшли з головної послідовности. Вуглець і азот постійно постачають зорі середньої маси, коли вони проходять через асимптотичну гілку гігантів. Важчі елементи (від кисню до заліза) утворюються в основному в результаті вибухів наднових у галактиці. Близько 60% важких елементів утворено надновими колапсу ядра, а решта — надновими типу Ia.
Розподіл кисню в галактиці є приблизно рівномірним, його вміст становить близько половини сонячного, тоді як вміст заліза досягає піку поблизу центру, де він наближається до сонячного значення. Оскільки кисень виробляється в основному надновими колапсу ядра, які утворюються на ранніх стадіях еволюції галактик і здебільшого у зовнішніх областях зореутворення, розподіл цих елементів свідчить про раннє збагачення міжзоряної речовини надновими колапсу ядра та постійне надходження від наднових типу Ia протягом усієї історії M87. Частка елементів з цих джерел набагато менша, ніж у Чумацькому Шляху.
Хоча M87 є еліптичною галактикою і тому не має пилових смуг спіральної галактики, у ній спостерігаються оптичні нитки, які утворює газ, що падає до ядра. Їх випромінювання, імовірно, збуджується рентгенівським випромінюванням ядра. Ці нитки мають масу приблизно 10 000 M☉. Галактику оточує розширена корона з гарячим газом низької щільності.
Кулясті скупчення
M87 має аномально велику популяцію кульових скупчень. Огляд 2006 року на кутовій відстані 25 ′ від ядра оцінює, що на орбіті навколо M87 знаходиться 12,000 ± 800 кулястих скупчень, порівняно зі 150–200 у Чумацькому Шляху та навколо нього. За розподілом розмірів скупчення подібні до скупчень Чумацького Шляху, більшість із них має ефективний радіус 1-6 пк. Розмір скупчень M87 поступово збільшується з віддаленням від центру галактики. У радіусі 4 кпк від ядра металічність скупчення — вміст елементів, крім водню та гелію — становить приблизно половину вмісту на Сонці. За межами цього радіуса металічність неухильно знижується зі збільшенням відстані від ядра. Скупчення з низькою металічністю дещо більші, ніж багаті металами. У 2014 році виявили кулясте скупчення HVGC-1, яке віддаляється від M87 на швидкості 2300 км/с. Вважалося, що «втеча» скупчення з такою високою швидкістю є наслідком зближення з подвійною надмасивною чорною дірою та подальшого гравітаційного «відскоку» від неї.
У M87 виявлено майже сотню ультракомпактних карликових галактик. Вони нагадують кульові скупчення, але мають діаметр принаймні 10 пк (33 св. р.), що набагато більше, ніж максимальний діаметр кульових скупчень. Поки що достеменно невідомо, чи є вони карликовими галактиками, захопленими M87, чи новим класом масивного кульового скупчення.
Міжгалактичне середовище
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF6TDBWVFR5MU5PRGN1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVWVFR5MU5PRGN1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
M87 лежить у центрі скупчення Діви (або поблизу його центру). Ця досить щільна структура налічує близько 2 000 галактик. Воно утворює ядро більшого надскупчення Діви, до якого входить і Місцева група (включно з Чумацьким Шляхом), яка є віддаленим членом надскупчення. Воно організоване щонайменше у три окремі підсистеми, пов'язані з трьома великими галактиками — M87, M49 і M86. Основна підгрупа включає M87 (Діва A) і M49 (Діва B). Навколо M87 переважають еліптичні та лінзоподібні галактики. Ланцюжок еліптичних галактик приблизно вирівнюється зі струменем. Імовірно, M87 має найбільшу масу, і в поєднанні з центральним положенням, здається, майже не рухається відносно скупчення в цілому. В одному дослідженні її визначено як центр скупчення. Скупчення має розріджене газове середовище, температура якого знижується досередини, і яке випромінює в рентгені. Сукупна маса оцінюється від 0,15 до 1,5 × 1015 M☉.
Вимірювання руху внутрішньокластерних зоряних вибухових ("планетарних") туманностей між M87 і M86 свідчать про те, що ці дві галактики рухаються назустріч одна одній і що це може бути їхня перша зустріч. M87 могла взаємодіяти з M84, про що свідчить усічення зовнішнього гало M87 внаслідок приливних взаємодій. Усічення гало також могло бути спричинене стисненням через падіння невидимої маси на M87 з решти скупчення, що може бути гіпотетичною темною матерією. Третя можливість полягає в тому, що формування гало було вкорочене раннім зворотним зв'язком від активного галактичного ядра.
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Messier 87 |
Примітки
- Lambert, S. B.; Gontier, A.-M. (January 2009). On radio source selection to define a stable celestial frame. Astronomy and Astrophysics. 493 (1): 317—323. Bibcode:2009A&A...493..317L. doi:10.1051/0004-6361:200810582.
- Results for NGC 4486. NASA/IPAC Extragalactic Database. California Institute of Technology. Архів оригіналу за 25 червня 2013. Процитовано 22 жовтня 2006. Select the «By Name» cell, then enter «NGC 4486» in the "Object Name: " field of the query form.
- . Архів оригіналу за 15 лютого 2015. Процитовано 22.01.2014.
- Messier 87 - NASA Science. science.nasa.gov (амер.). Процитовано 28 травня 2024.
- By Name | NASA/IPAC Extragalactic Database. ned.ipac.caltech.edu. Процитовано 2 квітня 2024.
- Doherty, M.; Arnaboldi, M.; Das, P.; Gerhard, O.; Aguerri, J. A. L.; Ciardullo, R.; Feldmeier, J. J.; Freeman, K. C.; Jacoby, G. H. (2009-08). The edge of the M 87 halo and the kinematics of the diffuse light in the Virgo cluster core. Astronomy & Astrophysics. Т. 502, № 3. с. 771—786. doi:10.1051/0004-6361/200811532. ISSN 0004-6361. Процитовано 2 квітня 2024.
- . web.archive.org. 23 серпня 2009. Процитовано 28 травня 2024.
- M87. www.havastro.co.uk (англ.). Процитовано 28 травня 2024.
- Luginbuhl, Christian B.; Skiff, Brian A. (1998). Observing handbook and catalogue of deep sky objects (вид. 1st paperback ed). Cambridge: Cambridge University Press. ISBN .
- Cooke, Antony (2005). Visual astronomy under dark skies: a new approach to observing deep space. Patrick Moore's practical astronomy series. London [Heidelberg]: Springer. ISBN .
- Clark, Roger N. (1990). Visual astronomy of the deep sky. Cambridge ; New York : Cambridge, Mass: Cambridge University Press ; Sky Pub. Corp. ISBN .
- Basu, B.; Chattopadhyay, T.; Biswas, S.N. An Introduction to Astrophysics. с. 278. ISBN .
- Dreyer, J. L. E. (1 січня 1888). A New General Catalogue of Nebulæ and Clusters of Stars, being the Catalogue of the late Sir John F. W. Herschel, Bart, revised, corrected, and enlarged. Memoirs of the Royal Astronomical Society. Т. 49. с. 1. Процитовано 13 березня 2024.
- Curtis, H. D. (1 січня 1918). Descriptions of 762 Nebulae and Clusters Photographed with the Crossley Reflector. Publications of Lick Observatory. Т. 13. с. 9—42. Процитовано 13 березня 2024.
- Hubble, E. (1 жовтня 1923). MESSIER 87 AND BELANOWSKY'S NOVA. Publications of the Astronomical Society of the Pacific. Т. 35, № 207. с. 261—261. doi:10.1086/123332. ISSN 0004-6280. Процитовано 13 березня 2024.
- Shklovskii, I. S. (1 серпня 1980). Supernovae in Multiple Systems. Soviet Astronomy. Т. 24. с. 387—389. ISSN 0038-5301. Процитовано 13 березня 2024.
- Hubble, E. P. (1922-10). A general study of diffuse galactic nebulae. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 56. с. 162. doi:10.1086/142698. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Hubble, E. P. (1926-12). Extragalactic nebulae. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 64. с. 321. doi:10.1086/143018. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Hubble, Edwin; Humason, Milton L. (1931-07). The Velocity-Distance Relation among Extra-Galactic Nebulae. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 74. с. 43. doi:10.1086/143323. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Hubble, E.P. (1936). The Realm of the Nebulae. с. 16—17. ISBN .
- Baade, W.; Minkowski, R. (1954-01). On the Indentification of Radio Sources. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 119. с. 215. doi:10.1086/145813. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Burbidge, G. R. (1956-09). On Synchrotron Radiation from Messier 87. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 124. с. 416. doi:10.1086/146237. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Stanley, Gj; Slee, Ob (1950). Galactic Radiation at Radio Frequencies. II. The Discrete Sources. Australian Journal of Chemistry (англ.). Т. 3, № 2. с. 234. doi:10.1071/CH9500234. ISSN 0004-9425. Процитовано 13 березня 2024.
- Turland, B. D.; Scheuer, P. A. G. (1 лютого 1975). Observations of M87 at 5 GHz with the 5-km Telescope. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 170, № 2. с. 281—294. doi:10.1093/mnras/170.2.281. ISSN 0035-8711. Процитовано 13 березня 2024.
- . Архів оригіналу за 14 травня 2012. Процитовано 13 березня 2024.
- Charles, Philip A.; Seward, Frederick D. (1995). Exploring the X-ray universe. Cambridge ; New York: Cambridge University Press. ISBN .
- Bradt, H.; Naranan, S.; Rappaport, S.; Spada, G. (1968-06). Celestial Positions of X-Ray Sources in Sagittarius. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 152. с. 1005. doi:10.1086/149613. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Lea, S. M.; Mushotzky, R.; Holt, S. S. (1982-11). Einstein Observatory solid state spectrometer observations of M87 and the Virgo cluster. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 262. с. 24. doi:10.1086/160392. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Sargent, W. L. W.; Young, P. J.; Lynds, C. R.; Boksenberg, A.; Shortridge, K.; Hartwick, F. D. A. (1978-05). Dynamical evidence for a central mass concentration in the galaxy M87. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 221. с. 731. doi:10.1086/156077. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Harms, Richard J.; Ford, Holland C.; Tsvetanov, Zlatan I.; Hartig, George F.; Dressel, Linda L.; Kriss, Gerard A.; Bohlin, Ralph; Davidsen, Arthur F.; Margon, Bruce (1994-11). HST FOS spectroscopy of M87: Evidence for a disk of ionized gas around a massive black hole. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 435. с. L35. doi:10.1086/187588. ISSN 0004-637X. Процитовано 13 березня 2024.
- Forte, Juan C.; Faifer, Favio R.; Vega, E. Irene; Bassino, Lilia P.; Smith Castelli, Analía V.; Cellone, Sergio A.; Geisler, Douglas (11 травня 2013). Multicolour–metallicity relations from globular clusters in NGC 4486 (M87)★. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 431, № 2. с. 1405—1416. doi:10.1093/mnras/stt263. ISSN 1365-2966. Процитовано 13 березня 2024.
- Texas-Sized Computer Finds Most Massive Black Hole in Galaxy M 87 (англ.). Архів оригіналу за 1 червня 2012.
- Перерасчет масс: чёрная дыра больше, чем считали прежде (рос.). Архів оригіналу за 1 червня 2012.
- . Архів оригіналу за 12 червня 2010.
- (англ.). Sci-News.com. 1 травня 2014. Архів оригіналу за 5 травня 2014. Процитовано 11 квітня 2019.
- . Архів оригіналу за 25 серпня 2018. Процитовано 11 квітня 2019.
- The Event Horizon Telescope Collaboration; Akiyama, Kazunori; Alberdi, Antxon; Alef, Walter; Asada, Keiichi; Azulay, Rebecca; Baczko, Anne-Kathrin; Ball, David; Baloković, Mislav (10 квітня 2019). First M87 Event Horizon Telescope Results. IV. Imaging the Central Supermassive Black Hole. The Astrophysical Journal Letters. Т. 875, № 1. с. L4. doi:10.3847/2041-8213/ab0e85. ISSN 2041-8205. Процитовано 13 березня 2024.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом () - This Is the First Picture of a Black Hole. TIME (англ.). 9 квітня 2019. Процитовано 13 березня 2024.
- Вчені визначили 3D-форму велетенської галактики M87. // Герман Богапов. 14.04.2023
- . ТАСС. Архів оригіналу за 10 квітня 2019. Процитовано 10 квітня 2019.
- Чорну діру M87 і її масивний джет вперше в історії сфотографували разом. // Анатолій Шевченко. 28.04.2023
- Park, Kyung-Suk ; Chun, Mun-Suk (1987). Dynamical Structure of NGC 4486.
- Jones, Mark H.; Lambourne, Robert J.; Adams, D. J., ред. (2004). An introduction to galaxies and cosmology. Milton Keynes : Cambridge, UK ; New York: Open University ; Cambridge University Press. ISBN . OCLC 55988284.
- Zurawski, V. R.; Kohr, W. J.; Foster, J. F. (30 грудня 1975). Conformational properties of bovine plasma albumin with a cleaved internal peptide bond. Biochemistry. Т. 14, № 26. с. 5579—5586. doi:10.1021/bi00697a007. ISSN 0006-2960. PMID 1086. Процитовано 2 квітня 2024.
- Chakrabarty, D. (1 травня 2007). Mass modelling with minimum kinematic information. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 377, № 1. с. 30—40. doi:10.1111/j.1365-2966.2007.11583.x. ISSN 0035-8711. Процитовано 2 квітня 2024.
- Oemler, A., Jr. (1976-11). The structure of elliptical and cD galaxies. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 209. с. 693. doi:10.1086/154769. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Bird, S.; Harris, W. E.; Blakeslee, J. P.; Flynn, C. (2010-12). The inner halo of M 87: a first direct view of the red-giant population. Astronomy & Astrophysics. Т. 524. с. A71. doi:10.1051/0004-6361/201014876. ISSN 0004-6361. Процитовано 2 квітня 2024.
- Wu, Xiaoan; Tremaine, Scott (20 травня 2006). Deriving the Mass Distribution of M87 from Globular Clusters. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 643, № 1. с. 210—221. doi:10.1086/501515. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Battaglia, Giuseppina; Helmi, Amina; Morrison, Heather; Harding, Paul; Olszewski, Edward W.; Mateo, Mario; Freeman, Kenneth C.; Norris, John; Shectman, Stephen A. (2005-12). The radial velocity dispersion profile of the Galactic halo: constraining the density profile of the dark halo of the Milky Way. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 364, № 2. с. 433—442. doi:10.1111/j.1365-2966.2005.09367.x. ISSN 0035-8711. Процитовано 2 квітня 2024.
- Gebhardt, Karl; Thomas, Jens (1 серпня 2009). THE BLACK HOLE MASS, STELLAR MASS-TO-LIGHT RATIO, AND DARK HALO IN M87. The Astrophysical Journal. Т. 700, № 2. с. 1690—1701. doi:10.1088/0004-637X/700/2/1690. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Cohen, Judith G.; Ryzhov, Anton (1997-09). The Dynamics of the M87 Globular Cluster System. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 486, № 1. с. 230—241. doi:10.1086/304518. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Leverington, David (2000). New cosmic horizons: space astronomy from the V2 to the Hubble Space Telescope. Cambridge: Cambridge Univ. Press. ISBN .
- Burns, J. O.; White, R. A.; Haynes, M. P. (1981-08). A search for neutral hydrogen in D and cD galaxies. The Astronomical Journal. Т. 86. с. 1120. doi:10.1086/112992. Процитовано 2 квітня 2024.
- Bland-Hawthorn, Joss; Freeman, Ken (7 січня 2000). The Baryon Halo of the Milky Way: A Fossil Record of Its Formation. Science (англ.). Т. 287, № 5450. с. 79—84. doi:10.1126/science.287.5450.79. ISSN 0036-8075. Процитовано 2 квітня 2024.
- Janowiecki, Steven; Mihos, J. Christopher; Harding, Paul; Feldmeier, John J.; Rudick, Craig; Morrison, Heather (1 червня 2010). DIFFUSE TIDAL STRUCTURES IN THE HALOS OF VIRGO ELLIPTICALS. The Astrophysical Journal. Т. 715, № 2. с. 972—985. doi:10.1088/0004-637X/715/2/972. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Oldham, L. J.; Evans, N. W. (11 жовтня 2016). Is there substructure around M87?. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 462, № 1. с. 298—306. doi:10.1093/mnras/stw1574. ISSN 0035-8711. Процитовано 2 квітня 2024.
- Fischer, Daniel; Duerbeck, Hilmar W.; Fischer, Daniel (1998). Hubble revisited: new images from the discovery machine. New York [Heidelberg]: Copernicus. ISBN .
- Tsvetanov, Z. I.; Hartig, G. F.; Ford, H. C.; Kriss, G. A.; Dopita, M. A.; Dressel, L. L.; Harms, R. J. (1999). Röser, Hermann-Josef; Meisenheimer, Klaus (ред.). The nuclear spectrum of M 87. The Radio Galaxy Messier 87 (англ.). Т. 530. Springer Berlin Heidelberg. с. 307—312. doi:10.1007/bfb0106442. ISBN .
- Dopita, Michael A.; Koratkar, Anuradha P.; Allen, Mark G.; Tsvetanov, Zlatan I.; Ford, Holland C.; Bicknell, Geoffrey V.; Sutherland, Ralph S. (20 листопада 1997). The LINER Nucleus of M87: A Shock‐excited Dissipative Accretion Disk. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 490, № 1. с. 202—215. doi:10.1086/304862. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Sabra, Bassem M.; Shields, Joseph C.; Ho, Luis C.; Barth, Aaron J.; Filippenko, Alexei V. (10 лютого 2003). Emission and Absorption in the M87 LINER. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 584, № 1. с. 164—175. doi:10.1086/345664. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Dehnen, Walter (1999). Röser, Hermann-Josef; Meisenheimer, Klaus (ред.). M 87 as a galaxy. The Radio Galaxy Messier 87 (англ.). Т. 530. Springer Berlin Heidelberg. с. 31—42. doi:10.1007/bfb0106415. ISBN .
- Steinicke, Wolfgang; Jakiel, Richard (2007). Galaxies and how to observe them. Astronomers' observing guides. London: Springer. ISBN .
- Giant Galaxy is Still Growing. European Southern Observatory. Архів оригіналу за 25 червня 2015. Процитовано 25 червня 2015.
- Longobardi, A; Arnobaldi, M; Gerhard, O; Mihos, J C. . arXiv.org. Cornell University Library. Архів оригіналу за 7 листопада 2015. Процитовано 25 червня 2015.
- Telescopes unite in unprecedented observations of famous black hole (Прес-реліз) (англ.). Великий міліметровий радіотелескоп Атаками. Процитовано 15 квітня 2021.
- . arXiv.org. The University of Texas at Austin. Архів оригіналу за 11 січня 2017. Процитовано 26 квітня 2013.
- Macchetto, F.; Marconi, A.; Axon, D. J.; Capetti, A.; Sparks, W.; Crane, P. (10 листопада 1997). The Supermassive Black Hole of M87 and the Kinematics of Its Associated Gaseous Disk. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 489, № 2. с. 579—600. doi:10.1086/304823. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Batcheldor, D.; Robinson, A.; Axon, D. J.; Perlman, E. S.; Merritt, D. (1 липня 2010). A DISPLACED SUPERMASSIVE BLACK HOLE IN M87. The Astrophysical Journal. Т. 717, № 1. с. L6—L10. doi:10.1088/2041-8205/717/1/L6. ISSN 2041-8205. Процитовано 2 квітня 2024.
- . web.archive.org. 28 травня 2010. Архів оригіналу за 28 травня 2010. Процитовано 2 квітня 2024.
- López-Navas, E; Prieto, M A (1 листопада 2018). The photocentre-AGN displacement: is M87 actually harbouring a displaced supermassive black hole?. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 480, № 3. с. 4099—4112. doi:10.1093/mnras/sty2148. ISSN 0035-8711. Процитовано 2 квітня 2024.
- Doeleman, S.S.; Fish, V.L.; Schenck, D.E.; Beaudoin, C.; Blundell, R.; Bower, G.C.; Broderick, A.E.; Chamberlin, R.; Freund, R.; Friberg, P.; Gurwell, M.A.; Ho, P.T.P.; Honma, M.; Inoue, M.; Krichbaum, T.P.; Lamb, J.; Loeb, A.; Lonsdale, C.; Marrone, D.P.; Moran, J.M.; Oyama, T.; Plambeck, R.; Primiani, R.A.; Rogers, A.E.E.; Smythe, D.L.; Soohoo, J.; Strittmatter, P.; Tilanus, R.P.J.; Titus, M.; Weintroub, J. (October 2012). Jet-Launching Structure Resolved Near the Supermassive Black Hole in M87. Science. 338 (6105): 355—358. arXiv:1210.6132. Bibcode:2012Sci...338..355D. doi:10.1126/science.1224768. PMID 23019611. S2CID 37585603.
- Baldwin, J. E.; Smith, F. G. (August 1956). Radio emission from the extragalactic nebula M87. . 76: 141—144. Bibcode:1956Obs....76..141B.
- van den Bergh, S. (September 1999). The local group of galaxies. . 9 (3–4): 273—318. Bibcode:1999A&ARv...9..273V. doi:10.1007/s001590050019. S2CID 119392899.
- Werner, N.; Durret, F.; Ohashi, T.; Schindler, S.; Wiersma, R. P. C. (2008-02). Observations of Metals in the Intra-Cluster Medium. Space Science Reviews (англ.). Т. 134, № 1-4. с. 337—362. doi:10.1007/s11214-008-9320-9. ISSN 0038-6308. Процитовано 2 квітня 2024.
- Werner, N.; Böhringer, H.; Kaastra, J. S.; de Plaa, J.; Simionescu, A.; Vink, J. (2006-11). XMM-Newton high-resolution spectroscopy reveals the chemical evolution of M 87. Astronomy & Astrophysics. Т. 459, № 2. с. 353—360. doi:10.1051/0004-6361:20065678. ISSN 0004-6361. Процитовано 2 квітня 2024.
- Finoguenov, A.; Matsushita, K.; Böhringer, H.; Ikebe, Y.; Arnaud, M. (2002-01). X-ray evidence for spectroscopic diversity of type Ia supernovae:: XMM observation of the elemental abundance pattern in M 87. Astronomy & Astrophysics. Т. 381, № 1. с. 21—31. doi:10.1051/0004-6361:20011477. ISSN 0004-6361. Процитовано 2 квітня 2024.
- Ford, H. C.; Butcher, H. (1979-10). The system of filaments in M87 - Evidence for matter falling into an active nucleus. The Astrophysical Journal Supplement Series (англ.). Т. 41. с. 147. doi:10.1086/190613. ISSN 0067-0049. Процитовано 2 квітня 2024.
- Harris, William E.; Harris, Gretchen L. H.; McLaughlin, Dean E. (1998-05). M87, Globular Clusters, and Galactic Winds: Issues in Giant Galaxy Formation. The Astronomical Journal. Т. 115, № 5. с. 1801—1822. doi:10.1086/300322. Процитовано 2 квітня 2024.
- Tamura, N.; Sharples, R. M.; Arimoto, N.; Onodera, M.; Ohta, K.; Yamada, Y. (1 грудня 2006). A Subaru/Suprime-Cam wide-field survey of globular cluster populations around M87 - I. Observation, data analysis and luminosity function. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 373, № 2. с. 588—600. doi:10.1111/j.1365-2966.2006.11067.x. ISSN 0035-8711. Процитовано 2 квітня 2024.
- Madrid, Juan P.; Harris, William E.; Blakeslee, John P.; Gómez, Matías (1 листопада 2009). STRUCTURAL PARAMETERS OF THE MESSIER 87 GLOBULAR CLUSTERS. The Astrophysical Journal. Т. 705, № 1. с. 237—244. doi:10.1088/0004-637X/705/1/237. ISSN 0004-637X. Процитовано 2 квітня 2024.
- Caldwell, Nelson; Strader, Jay; Romanowsky, Aaron J.; Brodie, Jean P.; Moore, Ben; Diemand, Jurg; Martizzi, Davide (20 травня 2014). A GLOBULAR CLUSTER TOWARD M87 WITH A RADIAL VELOCITY < − 1000 km s −1 : THE FIRST HYPERVELOCITY CLUSTER. The Astrophysical Journal Letters. Т. 787, № 1. с. L11. doi:10.1088/2041-8205/787/1/L11. ISSN 2041-8205. Процитовано 2 квітня 2024.
- Zhang, Hong-Xin; Peng, Eric W.; Côté, Patrick; Liu, Chengze; Ferrarese, Laura; Cuillandre, Jean-Charles; Caldwell, Nelson; Gwyn, Stephen D. J.; Jordán, Andrés (18 березня 2015). THE NEXT GENERATION VIRGO CLUSTER SURVEY. VI. THE KINEMATICS OF ULTRA-COMPACT DWARFS AND GLOBULAR CLUSTERS IN M87. The Astrophysical Journal. Т. 802, № 1. с. 30. doi:10.1088/0004-637X/802/1/30. ISSN 1538-4357. Процитовано 2 квітня 2024.
- Chakrabarty, Dalia (1 травня 2007). Mass modelling with minimum kinematic information. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. Т. 377. с. 30—40. doi:10.1111/j.1365-2966.2007.11583.x. ISSN 0035-8711. Процитовано 29 березня 2024.
- Côté, Patrick; Blakeslee, John P.; Ferrarese, Laura; Jordán, Andrés; Mei, Simona; Merritt, David; Milosavljević, Miloš; Peng, Eric W.; Tonry, John L. (1 липня 2004). The ACS Virgo Cluster Survey. I. Introduction to the Survey. The Astrophysical Journal Supplement Series. Т. 153. с. 223—242. doi:10.1086/421490. ISSN 0067-0049. Процитовано 29 березня 2024.
- Doherty, M.; Arnaboldi, M.; Das, P.; Gerhard, O.; Aguerri, J. A. L.; Ciardullo, R.; Feldmeier, J. J.; Freeman, K. C.; Jacoby, G. H. (1 серпня 2009). The edge of the M 87 halo and the kinematics of the diffuse light in the Virgo cluster core. Astronomy and Astrophysics. Т. 502. с. 771—786. doi:10.1051/0004-6361/200811532. ISSN 0004-6361. Процитовано 29 березня 2024.
- Virgo Cluster. ned.ipac.caltech.edu. Процитовано 29 березня 2024.
- Binggeli, Bruno; Tammann, G. A.; Sandage, Allan (1 серпня 1987). Studies of the Virgo Cluster. VI. Morphological and Kinematical Structure of the Virgo Cluster. The Astronomical Journal. Т. 94. с. 251. doi:10.1086/114467. ISSN 0004-6256. Процитовано 29 березня 2024.
- Shi, Y.; Rieke, G. H.; Hines, D. C.; Gordon, K. D.; Egami, E. (1 лютого 2007). Thermal and Nonthermal Infrared Emission from M87. The Astrophysical Journal. Т. 655. с. 781—789. doi:10.1086/510188. ISSN 0004-637X. Процитовано 29 березня 2024.
Зовнішні посилання
- NGC 4486 в Новому загальному каталозі: англійською, французькою
- Інформація про NGC 4486 в каталозі Revised NGC and IC Catalog(англ.)
- NGC 4486 в базі SIMBAD(англ.)
- NGC 4486 в базі Vizier(англ.)
- NGC 4486 в базі NASA Extragalactic Database(англ.)
- Бази даних про об'єкти NGC/IC(англ.)
- Галактика M87 на сторінках SEDS
- M87 на WikiSky
Навігатори
◄ NGC 4482 | NGC 4483 | NGC 4484 | NGC 4485 | NGC 4486 | NGC 4487 | NGC 4488 | NGC 4489 | NGC 4490 ► |
Координати: 12г 30м 49.4с, +12° 23′ 28″
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Messye 87 NGC 4486 Virgo A Diva A veletenska eliptichna galaktika masoyu kilka milyardiv sonyachnih mas Odna z najbilshih i najmasivnishih galaktik u lokalnomu Vsesviti vona maye veliku populyaciyu kulyastih skupchen blizko 15 000 porivnyano z 150 200 sho obertayutsya navkolo Chumackogo Shlyahu i strumin energijnoyi plazmi Yiyi izofokalnij diametr stanovit 40 55 kiloparsekiv 132 000 svitlovih rokiv a difuzna galaktichna obolonka prostyagayetsya do radiusa blizko 150 kiloparsekiv 490 000 svitlovih rokiv de vona vkorochuyetsya mozhlivo vnaslidok zitknennya z inshoyu galaktikoyu Yiyi mizhzoryane seredovishe skladayetsya z difuznogo gazu zbagachenogo elementami viprominyuvanimi zoryami sho evolyucionuvali Ce odne z najyaskravishih radiodzherel u nebi ta populyarnij ob yekt sposterezhen yak dlya amatoriv tak i dlya profesijnih astronomiv Messye 87VidkrittyaSharl Messye 18 bereznya 1781Roztashuvannya epoha J2000 0 Suzir yaDivaPryame pidnesennya12g 30h 49 42338sShilennya 12 23 28 0439 Chervonij zsuv0 004360Promeneva shvidkist1307 km sVidstan53 5 mVidima zoryana velichina V 8 6Absolyutna zoryana velichina V 22Yaskravist poverhni specify 13 0HarakteristikiGabbl tipE 0 1 pec NLRG SyTippekulyarna galaktikaMasa gt 1012 M M PoznachennyaM 87 NGC 4486 PGC 41361 UGC 7654 MCG 2 32 105 3C 274 Virgo A ZWG 70 139 ARP 152 VCC 1316 IRAS12282 1240VidimistGalaktika M87 v suzir yi Divi M87 roztashovana bilya mezhi maksimalnogo shilennya suzir ya Divi poruch iz suzir yam Volossya Veroniki Shob znajti galaktiku treba provesti uyavnu liniyu vid Epsilon Divi do Deneboli M87 viyavitsya majzhe na seredini ciyeyi liniyi Poverhneva yaskravit galaktiki stanovit 12 9m Kutovij rozmir galaktiki 7 2 x 6 8 Vidimij diametr yadra galaktiki stanovit 45 Sposterezhennya dzheta M87 duzhe skladno bez vikoristannya tehnologij astrofotografiyi Do 1991 roku amerikanskij astronom sho narodivsya v Harkovi Otto Struve buv yedinim hto vizualno sposterigav dzhet danoyi galaktiki vikoristovuyuchi 254 santimetrovij teleskop Observatoriyi Maunt Vilson Istoriya sposterezhenU 1781 roci francuzkij astronom Sharl Messye opublikuvav katalog zi 103 ob yektiv yaki mali viglyad tumannostej Vin mav dopomagati v identifikaciyi ob yektiv yaki mozhna bulo splutati z kometami Pri podalshomu vikoristanni kozhen zapis katalogu mav prefiks M Takim chinom M87 buv visimdesyat somim ob yektom zanesenim do katalogu Messye U 1880 h rokah ob yekt bulo vklyucheno do Novogo zagalnogo katalogu tumannostej i zoryanih skupchen skladenogo datsko irlandskim astronomom Dzhonom Drejyerom yakij bazuyetsya perevazhno na sposterezhennyah anglijskogo astronoma Dzhona Gershelya Poznachennya ob yekta v comu katalozi NGC 4486 U 1918 roci amerikanskij astronom Geber Kertis iz Likskoyi observatoriyi pomitiv vidsutnist spiralnoyi strukturi M87 i sposterigav cikavij pryamij promin ochevidno z yednanij z yadrom tonkoyu liniyeyu materiyi Najyaskravishim promin viyavivsya poblizu centru Galaktiki Nastupnogo roku nadnova SN 1919A v mezhah M87 dosyagla piku fotografichnoyi zoryanoyi velichini 11 5m hocha podiya zalishalasya nepomichenoyu doki fotoplastinki ne doslidiv rosijskij astronom Innokentij A Balanovskij u 1922 roci Identifikaciya yak galaktiki U shemi klasifikaciyi galaktik Gabbla M87 ye galaktikoyu tipu E0 U 1922 roci amerikanskij astronom Edvin Gabbl klasifikuvav M87 yak odnu z yaskravih kulyastih tumannostej oskilki vona ne mala niyakoyi spiralnoyi strukturi ale yak i spiralni tumannosti nalezhala do negalaktichnih tumannostej 1926 roku vin rozrobiv novu klasifikaciyu rozriznyayuchi pozagalaktichni ta galaktichni tumannosti pershi buli nezalezhnimi zoryanimi sistemami M87 bula klasifikovana yak eliptichna pozagalaktichna tumannist bez vidimoyi podovzhenosti klas E0 U 1931 roci Gabbl opisav M87 yak skladovu skupchennya Divi ta podav poperednyu ocinku vidstani 1 8 mln pk 5 9 sv r Todi ce bula yedina vidoma eliptichna tumannist u yakij mozhna bulo rozrizniti okremi zori hocha zaznachalosya sho na takij vidstani nemozhlivo vidrizniti kulyasti skupchennya vid okremih zir U svoyij praci 1936 roku Carstvo tumannostej Gabbl doslidiv terminologiyu togo chasu deyaki astronomi nazivali pozagalaktichni tumannosti zovnishnimi galaktikami na pidstavi togo sho voni buli zoryanimi sistemami na velikij vidstani vid nashoyi Galaktiki todi yak inshi viddavali perevagu zagalnoprijnyatomu terminu pozagalaktichni tumannosti oskilki galaktika v toj chas bula sinonimom Chumackogo Shlyahu M87 prodovzhuvali nazivati pozagalaktichnoyu tumannistyu prinajmni do 1954 roku Suchasni doslidzhennya U 1947 roci bulo z yasovano sho roztashuvannya vidomogo radiodzherela Virgo A perekrivayetsya z roztashuvannyam M87 Do 1953 roku bulo pidtverdzheno sho dzherelom ye M87 a yak prichinu viprominyuvannya bulo zaproponovano linijnij relyativistskij strumin sho vihodit iz yadra galaktiki Cej strumin prostyagavsya vid yadra pid pozicijnim kutom 260 do kutovoyi vidstani 20 ta mav kutovu shirinu 2 U 1969 1970 rokah bulo viyavleno sho silna skladova radioviprominyuvannya tisno pov yazana z optichnim dzherelom strumenya U 1966 roci raketa Aerobee 150 Vijskovo morskoyi naukovo doslidnoyi laboratoriyi SShA identifikuvala Virgo X 1 pershe dzherelo rentgenivskogo viprominyuvannya v Divi Raketa Aerobee startuvala z raketnogo poligonu Uajt Sands 7 lipnya 1967 roku prinesla dodatkovi dokazi togo sho dzherelo Virgo X 1 bula radiogalaktikoyu M87 Podalshi sposterezhennya HAEO 1 High Energy Astronomy Observatory 1 ta Observatoriyi Ajnshtajna HAEO 2 pokazali skladne dzherelo yake vklyuchalo aktivne galaktichne yadro M87 Odnak centralna koncentraciya rentgenivskogo viprominyuvannya viyavilas neznachnoyu M87 buv vazhlivim poligonom dlya viprobuvannya metodiv vimiryuvannya masi centralnih nadmasivnih chornih dir u galaktikah U 1978 roci zoryano dinamichne modelyuvannya rozpodilu masi v M87 dalo dokazi isnuvannya centralnoyi masi 5 mlrd M Pislya vstanovlennya koriguvalnogo optichnogo modulya COSTAR na kosmichnomu teleskopi Gabbl u 1993 roci spektrograf Hubble Faint Object Spectrograph FOS vikoristovuvavsya dlya vimiryuvannya shvidkosti obertannya disku jonizovanogo gazu v centri M87 Ce buli jogo sposterezhennya rannogo vipusku priznacheni dlya perevirki naukovoyi efektivnosti instrumentiv teleskopu Gabbl pislya remontu Dani FOS pokazali sho masa centralnoyi chornoyi diri stanovit 2 4 mlrd M z tochnistyu do 30 Kulyasti skupchennya M87 takozh zastosovuvali dlya kalibruvannya spivvidnoshennya metalichnosti 8 chervnya 2009 roku astronomi Karl Gebhardt i Yens Tomas detalizuvali rezultati svoyih doslidzhen masi chornoyi diri v centri galaktiki M87 na amerikanskij Astronomichnij konferenciyi v Pasadeni Zgidno z yih danimi masa chornoyi diri v 6 4 mlrd raziv bilsha vid sonyachnoyi U 2010 roci bulo viyavleno sho chorna dira zsunuta vidnosno geometrichnogo centru yakij viznachayetsya za centrom vidimoyi intensivnosti viprominyuvannya na 22 svitlovih roki U 2014 roci amerikanski vcheni viyavili kulyaste skupchennya HVGC 1 yake viddalyayetsya vid svoyeyi ridnoyi galaktiki zi shvidkistyu 50 tisyach kilometriv na hvilinu Chorna dira v centri M87 z masoyu 6 6 mlrd sonyachnih mas perezhila kilka spalahiv aktivnosti u 2003 2007 rokah Protyagom bilshoyi chastini 2017 roku M87 sposterigalasya Teleskopom gorizontu podij EHT Takim chinom bulo otrimano bezposerednye zobrazhennya gorizontu podij chornoyi diri v yiyi centri a potim oprilyudneno na pres konferenciyi u vkazanu datu vipusku vidfiltruvavshi z nogo pershe zobrazhennya tini chornoyi diri V 2023 roci astronomi Kalifornijskogo universitetu v Berkli z visokoyu tochnistyu viznachili masu chornoyi diri v yadri galaktiki Voni ocinili yiyi v 5 4 milyarda mas Soncya za vimirami shvidkosti gazu sho obertayetsya navkolo chornoyi diri Yak vidomo nebesni ob yekti yaki mozhna sposterigati v teleskop viglyadayut ploskimi Todi zh astronomi vpershe viznachili trivimirnu formu i pobuduvali stereomodel eliptichnoyi galaktiki M87 OglyadU centri galaktiki perebuvaye nadmasivna chorna dira yaka robit yadro galaktiki aktivnim Cej ob yekt ye potuzhnim dzherelom riznogo viprominyuvannya osoblivo radiohvil a takozh porodzhuye relyativistskij strumin dzhet Strumin energetichnoyi plazmi vikidayetsya z yadra i tyagnetsya shonajmenshe na 1500 parsek 4 900 sv r 10 kvitnya 2019 roku bulo opublikovano pershe zobrazhennya ciyeyi chornoyi diri Na pochatku 2023 roku vcheni vpershe sfotografuvali dzhet i jogo dzherelo razom Na vidminu vid spiralnih galaktik M87 ne maye chitko virazhenih pilovih smug i pozbavlena bud yakih vidminnih ris a yiyi yaskravist yak u bilshosti tipovih eliptichnih galaktik zmenshuyetsya zi zbilshennyam vidstani vid centru Kosmichnij pil sho sformuvalasya v galaktici buv rozsiyanij protyagom 46 mln rokiv rentgenivskim viprominyuvannyam sho vihodit iz yadra hocha vidimi filamenti pilu vse zh nayavni Zori stanovlyat 1 6 chastinu masi ciyeyi galaktiki Gustina zir u M87 zmenshuyetsya zi zbilshennyam vidstani vid centru Mizhzoryane seredovishe skladayetsya z difuznogo gazu zbagachenogo elementami viprominyuvanimi proevolyucionuvavshimi zoryami Galaktika maye veliku kilkist kulyastih skupchen tak u M87 yih nalichuyetsya blizko 12 000 todi yak u Chumackomu Shlyahu vsogo 150 200 podibnih skupchen Galo galaktiki maye radius priblizno 150 kiloparsekiv 490 000 svitlovih rokiv i mozhlivo vidchuvaye vpliv inshoyi galaktiki HarakteristikiVelike galo navkolo M87 U modifikovanij morfologichnij klasifikaciyi galaktik poslidovnosti Habbla francuzkogo astronoma Zherara de Vokulera M87 klasifikuyetsya yak galaktika E0p E0 oznachaye eliptichnu galaktiku yaka ne ye plaskoyu tobto viglyadaye sferichnoyu Sufiks p vkazuye na pekulyarnu galaktiku yaka ne vpisuyetsya v shemu klasifikaciyi U comu vipadku osoblivistyu ye nayavnist dzhetu sho vihodit iz yadra U shemi Jerksa Morgana M87 klasifikuyetsya yak galaktika tipu cD Galaktiki tipu D mayut eliptichne yadro otochene velikoyu difuznoyu obolonkoyu bez pilu Veletenski galaktiki tipu D nazivayut galaktikami tipu cD Vidstan do M87 bulo viznacheno kilkoma nezalezhnimi metodami Do nih nalezhit vimiryuvannya svitnosti planetarnih tumannostej porivnyannya z najblizhchimi galaktikami vidstan do yakih ocinyuyetsya za dopomogoyu standartnih svichok takih yak zminni cefeyidi linijnij rozpodil rozmiriv kulovih skupchen ta in Ci vimiryuvannya uzgodzhuyutsya odne z odnim i yihnye serednozvazhene znachennya daye ocinku vidstani 16 4 0 5 Mpk M87 odna z najmasivnishih galaktik u nadskupchenni Divi Yiyi diametr ocinyuyetsya v 132 tis sv r sho priblizno na 51 bilshe nizh diametr Chumackogo Shlyahu U radiusi 32 kpk 100 000 sv r sumarna masa stanovit 2 4 0 6 1012 mas Soncya sho vdvichi perevishuye masu Chumackogo Shlyahu Yak i v inshih galaktikah lishe chastinu ciyeyi masi skladayut zori M87 spivvidnoshennya masi do svitnosti ocinyuyut yak 6 3 0 8 tobto lishe priblizno odnu shostu masi galaktiki skladayut zori U diapazoni 9 40 kpk 29 000 130 000 sv r vid yadra ce spivvidnoshennya zminyuyetsya vid 5 do 30 proporcijno r1 7 Zagalna masa M87 mozhe buti u 200 raziv bilshoyu masi Chumackogo Shlyahu Temp akreciyi na yadro galaktiki stanovit 2 3 masi Soncya na rik Rozshirena zoryana obolonka ciyeyi galaktiki dosyagaye radiusa blizko 150 kpk 490 000 sv r u porivnyanni z blizko 100 kpk 330 000 sv r dlya Chumackogo Shlyahu Za mezhami ciyeyi vidstani zovnishnij kraj galaktiki buv urizanij pevnim chinom mozhlivo cherez zitknennya z inshoyu galaktikoyu Vnaslidok priplivnogo rozrivannya materiya peretikaye na galaktiku vid galaktik suputnikiv Za ocinkami M87 maye shonajmenshe 50 galaktik suputnikiv vklyuchno z NGC 4486B i NGC 4478 Spektr yadra M87 pokazuye liniyi viprominyuvannya riznih ioniv vklyuchayuchi voden HI HII gelij HeI kisen OI OII OIII azot NI magnij MgII i sirku SII Intensivnist linij dlya slabo jonizovanih atomiv takih yak nejtralnij atomarnij kisen OI silnisha nizh intensivnist silno ionizovanih atomiv takih yak dvichi ionizovanij kisen OIII Yadro galaktiki z takimi spektralnimi vlastivostyami nazivayetsya LINER cya abreviatura pri perekladi z anglijskoyi movi oznachaye galaktichni yadra z emisijnimi liniyami nizkoyi ionizaciyi Mehanizm i dzherela ionizaciyi z dominuvannyam slabkoionizovanih linij v LINER i M87 utochnyuyutsya Vvazhayetsya sho eliptichni galaktiki taki yak M87 utvoryuyutsya v rezultati zlittya odnogo chi kilkoh menshih galaktik Voni zazvichaj mistyat vidnosno malo holodnogo mizhzoryanogo gazu porivnyano zi spiralnimi galaktikami i naseleni perevazhno starimi zoryami a proces zoreutvorennya majzhe ne vidbuvayetsya Eliptichna forma M87 pidtrimuyetsya vipadkovimi orbitalnimi ruhami zir sho vhodyat do yiyi skladu na vidminu vid bilsh vporyadkovanih obertalnih ruhiv yaki sposterigayutsya u spiralnih galaktikah takih yak Chumackij Shlyah Vikoristovuyuchi Duzhe velikij teleskop dlya vivchennya ruhiv blizko 300 planetarnih tumannostej astronomi viznachili sho protyagom ostannogo milyarda rokiv M87 poglinula spiralnu galaktiku serednogo rozmiru Ce prizvelo do togo sho do M87 dodalosya trohi molodshih blakitnih zir Harakterni vlastivosti spektra planetarnih tumannostej dozvolili astronomam viznachiti strukturu galo M87 ta zrobiti visnovok pro zbilshennya rozmiriv ciyeyi galaktiki KomponentiZobrazhennya sho demonstruye yak viglyadala sistema M87 u vsomu elektromagnitnomu spektri pid chas kvitnevoyi kampaniyi 2017 roku Teleskopa Gorizontu Podij shob otrimati pershe zobrazhennya chornoyi diri Dlya jogo stvorennya bulo potribno 19 riznih instrumentiv na Zemli ta v kosmosi Zobrazhennya pokazuye velichezni masshtabi ohopleni chornoyu diroyu ta yiyi spryamovanim vpered strumenem Na nomu pokazano zobrazhennya bilshogo strumenya zroblene teleskopom ALMA ugori livoruch u tomu zh masshtabi sho j vidime zobrazhennya kosmichnogo teleskopa Habbl u centri ta rentgenivske zobrazhennya Chandri ugori pravoruch Nadmasivna chorna dira M87 V yadri galaktiki perebuvaye nadmasivna chorna dira masoyu blizko 3 5 0 8 mlrd mas Soncya Ce odin z najmasivnishih ob yektiv vidomih nauci Zobrazhennya nadmasivnoyi chornoyi diri v yadri galaktiki M 87 otrimane z dopomogoyu Teleskopu gorizontu podij 2019 Disk navkolo chornoyi diri obertayetsya zi shvidkistyu blizko 1000 km s i dosyagaye v rozmirah 0 39 svitlovih rokiv Sposterezhennya pokazali sho nadmasivna chorna dira jmovirno roztashovana ne v centri M87 a na vidstani 23 sv r vid nogo Pidstavoyu dlya cogo pripushennya stav protilezhnij napryamok odnostoronnogo dzheta ce mozhe oznachati sho chorna dira bula zmishena z centru cim samim dzhetom Za inshoyu gipotezoyu prichinoyu zmishennya dzheta stav proces zlittya z inshoyu nadmasivnoyu chornoyu diroyu Doslidzhennya ne vklyuchayut v sebe rozpiznavannya spektroskopiyi mizh zoryanim i aktivnim galaktichnim yadrom Mozhlivo sho ce lishe optichnij spalah porodzhenij dzhetom 2011 roku analizi M87 ne viyavili zhodnogo statistichno znachnogo zmishennya Dzhet Dzhet galaktiki M87 sho prostyagayetsya na 1 5 kpk vid yadra Relyativistskij strumin materiyi sho vihodit z yadra prostyagayetsya shonajmenshe na 1 5 kiloparseka 5 000 svitlovih rokiv vid yadra i skladayetsya z materiyi vikinutoyi z nadmasivnoyi chornoyi diri Strumin silno koliminovanij i viglyadaye obmezhenim do kuta 60 na vidstani 0 8 pk 2 6 svitlovih rokiv vid yadra priblizno do 16 na vidstani dvoh parsekiv 6 5 svitlovih rokiv i do 6 7 na vidstani dvanadcyati parsekiv 39 svitlovih rokiv Jogo osnova maye diametr 5 5 0 4 radiusa Shvarcshilda i jmovirno zhivitsya vid progresuyuchogo akrecijnogo diska navkolo nadmasivnoyi chornoyi diri sho obertayetsya Nimecko amerikanskij astronom Valter Baade viyaviv sho svitlo vid strumenya ploskopolyarizovane sho dozvolyaye pripustiti sinhrotronnu prirodu viprominyuvannya vono utvoryuyetsya vnaslidok ruhu relyativistskih elektroniv u magnitnomu poli Zagalna energiya cih elektroniv ocinyuyetsya v 5 1 1056 erg 5 1 1049 Dzh abo 3 2 1068 eV Ce priblizno v 1013 raziv bilshe energiyi sho viroblyayetsya u vsomu Chumackomu Shlyahu za odnu sekundu yaka ocinyuyetsya v 5 1 1056 5 1036 Dzh Strumin otochenij nizkoshvidkisnim nerelyativistskim komponentom Isnuyut dokazi isnuvannya zustrichnogo strumenya ale vin zalishayetsya nevidimim iz Zemli cherez relyativistske prominnya Strumin precesuye sho prizvodit do togo sho vitikannya formuye gvintovij vizerunok na vidstani do 1 6 parseka 5 2 svitlovih rokiv Chastki vikinutoyi materiyi prostyagayutsya na 80 kiloparsekiv 260 000 svitlovih rokiv Mizhzoryane seredovishe Prostir mizh zoryami v M87 zapovnenij difuznim mizhzoryanim gazom yakij himichno zbagachenij elementami vikinutimi iz zir yaki zijshli z golovnoyi poslidovnosti Vuglec i azot postijno postachayut zori serednoyi masi koli voni prohodyat cherez asimptotichnu gilku gigantiv Vazhchi elementi vid kisnyu do zaliza utvoryuyutsya v osnovnomu v rezultati vibuhiv nadnovih u galaktici Blizko 60 vazhkih elementiv utvoreno nadnovimi kolapsu yadra a reshta nadnovimi tipu Ia Rozpodil kisnyu v galaktici ye priblizno rivnomirnim jogo vmist stanovit blizko polovini sonyachnogo todi yak vmist zaliza dosyagaye piku poblizu centru de vin nablizhayetsya do sonyachnogo znachennya Oskilki kisen viroblyayetsya v osnovnomu nadnovimi kolapsu yadra yaki utvoryuyutsya na rannih stadiyah evolyuciyi galaktik i zdebilshogo u zovnishnih oblastyah zoreutvorennya rozpodil cih elementiv svidchit pro rannye zbagachennya mizhzoryanoyi rechovini nadnovimi kolapsu yadra ta postijne nadhodzhennya vid nadnovih tipu Ia protyagom usiyeyi istoriyi M87 Chastka elementiv z cih dzherel nabagato mensha nizh u Chumackomu Shlyahu Hocha M87 ye eliptichnoyu galaktikoyu i tomu ne maye pilovih smug spiralnoyi galaktiki u nij sposterigayutsya optichni nitki yaki utvoryuye gaz sho padaye do yadra Yih viprominyuvannya imovirno zbudzhuyetsya rentgenivskim viprominyuvannyam yadra Ci nitki mayut masu priblizno 10 000 M Galaktiku otochuye rozshirena korona z garyachim gazom nizkoyi shilnosti Kulyasti skupchennya M87 maye anomalno veliku populyaciyu kulovih skupchen Oglyad 2006 roku na kutovij vidstani 25 vid yadra ocinyuye sho na orbiti navkolo M87 znahoditsya 12 000 800 kulyastih skupchen porivnyano zi 150 200 u Chumackomu Shlyahu ta navkolo nogo Za rozpodilom rozmiriv skupchennya podibni do skupchen Chumackogo Shlyahu bilshist iz nih maye efektivnij radius 1 6 pk Rozmir skupchen M87 postupovo zbilshuyetsya z viddalennyam vid centru galaktiki U radiusi 4 kpk vid yadra metalichnist skupchennya vmist elementiv krim vodnyu ta geliyu stanovit priblizno polovinu vmistu na Sonci Za mezhami cogo radiusa metalichnist neuhilno znizhuyetsya zi zbilshennyam vidstani vid yadra Skupchennya z nizkoyu metalichnistyu desho bilshi nizh bagati metalami U 2014 roci viyavili kulyaste skupchennya HVGC 1 yake viddalyayetsya vid M87 na shvidkosti 2300 km s Vvazhalosya sho vtecha skupchennya z takoyu visokoyu shvidkistyu ye naslidkom zblizhennya z podvijnoyu nadmasivnoyu chornoyu diroyu ta podalshogo gravitacijnogo vidskoku vid neyi U M87 viyavleno majzhe sotnyu ultrakompaktnih karlikovih galaktik Voni nagaduyut kulovi skupchennya ale mayut diametr prinajmni 10 pk 33 sv r sho nabagato bilshe nizh maksimalnij diametr kulovih skupchen Poki sho dostemenno nevidomo chi ye voni karlikovimi galaktikami zahoplenimi M87 chi novim klasom masivnogo kulovogo skupchennya Mizhgalaktichne seredovisheFotografiya skupchennya Divi Yevropejska pivdenna observatoriya 2009 M87 vnizu livoruch verhnyu polovinu zobrazhennya zajmaye Lancyug Markaryana Temni plyami poznachayut miscya roztashuvannya yaskravih zir na perednomu plani yaki buli vidaleni iz zobrazhennya Dokladnishe Skupchennya galaktik u suzir yi Divi M87 lezhit u centri skupchennya Divi abo poblizu jogo centru Cya dosit shilna struktura nalichuye blizko 2 000 galaktik Vono utvoryuye yadro bilshogo nadskupchennya Divi do yakogo vhodit i Misceva grupa vklyuchno z Chumackim Shlyahom yaka ye viddalenim chlenom nadskupchennya Vono organizovane shonajmenshe u tri okremi pidsistemi pov yazani z troma velikimi galaktikami M87 M49 i M86 Osnovna pidgrupa vklyuchaye M87 Diva A i M49 Diva B Navkolo M87 perevazhayut eliptichni ta linzopodibni galaktiki Lancyuzhok eliptichnih galaktik priblizno virivnyuyetsya zi strumenem Imovirno M87 maye najbilshu masu i v poyednanni z centralnim polozhennyam zdayetsya majzhe ne ruhayetsya vidnosno skupchennya v cilomu V odnomu doslidzhenni yiyi viznacheno yak centr skupchennya Skupchennya maye rozridzhene gazove seredovishe temperatura yakogo znizhuyetsya doseredini i yake viprominyuye v rentgeni Sukupna masa ocinyuyetsya vid 0 15 do 1 5 1015 M Vimiryuvannya ruhu vnutrishnoklasternih zoryanih vibuhovih planetarnih tumannostej mizh M87 i M86 svidchat pro te sho ci dvi galaktiki ruhayutsya nazustrich odna odnij i sho ce mozhe buti yihnya persha zustrich M87 mogla vzayemodiyati z M84 pro sho svidchit usichennya zovnishnogo galo M87 vnaslidok prilivnih vzayemodij Usichennya galo takozh moglo buti sprichinene stisnennyam cherez padinnya nevidimoyi masi na M87 z reshti skupchennya sho mozhe buti gipotetichnoyu temnoyu materiyeyu Tretya mozhlivist polyagaye v tomu sho formuvannya galo bulo vkorochene rannim zvorotnim zv yazkom vid aktivnogo galaktichnogo yadra Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Messier 87PrimitkiLambert S B Gontier A M January 2009 On radio source selection to define a stable celestial frame Astronomy and Astrophysics 493 1 317 323 Bibcode 2009A amp A 493 317L doi 10 1051 0004 6361 200810582 Results for NGC 4486 NASA IPAC Extragalactic Database California Institute of Technology Arhiv originalu za 25 chervnya 2013 Procitovano 22 zhovtnya 2006 Select the By Name cell then enter NGC 4486 in the Object Name field of the query form Arhiv originalu za 15 lyutogo 2015 Procitovano 22 01 2014 Messier 87 NASA Science science nasa gov amer Procitovano 28 travnya 2024 By Name NASA IPAC Extragalactic Database ned ipac caltech edu Procitovano 2 kvitnya 2024 Doherty M Arnaboldi M Das P Gerhard O Aguerri J A L Ciardullo R Feldmeier J J Freeman K C Jacoby G H 2009 08 The edge of the M 87 halo and the kinematics of the diffuse light in the Virgo cluster core Astronomy amp Astrophysics T 502 3 s 771 786 doi 10 1051 0004 6361 200811532 ISSN 0004 6361 Procitovano 2 kvitnya 2024 web archive org 23 serpnya 2009 Procitovano 28 travnya 2024 M87 www havastro co uk angl Procitovano 28 travnya 2024 Luginbuhl Christian B Skiff Brian A 1998 Observing handbook and catalogue of deep sky objects vid 1st paperback ed Cambridge Cambridge University Press ISBN 978 0 521 62556 2 Cooke Antony 2005 Visual astronomy under dark skies a new approach to observing deep space Patrick Moore s practical astronomy series London Heidelberg Springer ISBN 978 1 85233 901 2 Clark Roger N 1990 Visual astronomy of the deep sky Cambridge New York Cambridge Mass Cambridge University Press Sky Pub Corp ISBN 978 0 521 36155 2 Basu B Chattopadhyay T Biswas S N An Introduction to Astrophysics s 278 ISBN 978 81 203 4071 8 Dreyer J L E 1 sichnya 1888 A New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars being the Catalogue of the late Sir John F W Herschel Bart revised corrected and enlarged Memoirs of the Royal Astronomical Society T 49 s 1 Procitovano 13 bereznya 2024 Curtis H D 1 sichnya 1918 Descriptions of 762 Nebulae and Clusters Photographed with the Crossley Reflector Publications of Lick Observatory T 13 s 9 42 Procitovano 13 bereznya 2024 Hubble E 1 zhovtnya 1923 MESSIER 87 AND BELANOWSKY S NOVA Publications of the Astronomical Society of the Pacific T 35 207 s 261 261 doi 10 1086 123332 ISSN 0004 6280 Procitovano 13 bereznya 2024 Shklovskii I S 1 serpnya 1980 Supernovae in Multiple Systems Soviet Astronomy T 24 s 387 389 ISSN 0038 5301 Procitovano 13 bereznya 2024 Hubble E P 1922 10 A general study of diffuse galactic nebulae The Astrophysical Journal angl T 56 s 162 doi 10 1086 142698 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Hubble E P 1926 12 Extragalactic nebulae The Astrophysical Journal angl T 64 s 321 doi 10 1086 143018 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Hubble Edwin Humason Milton L 1931 07 The Velocity Distance Relation among Extra Galactic Nebulae The Astrophysical Journal angl T 74 s 43 doi 10 1086 143323 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Hubble E P 1936 The Realm of the Nebulae s 16 17 ISBN 978 0 300 02500 2 Baade W Minkowski R 1954 01 On the Indentification of Radio Sources The Astrophysical Journal angl T 119 s 215 doi 10 1086 145813 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Burbidge G R 1956 09 On Synchrotron Radiation from Messier 87 The Astrophysical Journal angl T 124 s 416 doi 10 1086 146237 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Stanley Gj Slee Ob 1950 Galactic Radiation at Radio Frequencies II The Discrete Sources Australian Journal of Chemistry angl T 3 2 s 234 doi 10 1071 CH9500234 ISSN 0004 9425 Procitovano 13 bereznya 2024 Turland B D Scheuer P A G 1 lyutogo 1975 Observations of M87 at 5 GHz with the 5 km Telescope Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 170 2 s 281 294 doi 10 1093 mnras 170 2 281 ISSN 0035 8711 Procitovano 13 bereznya 2024 Arhiv originalu za 14 travnya 2012 Procitovano 13 bereznya 2024 Charles Philip A Seward Frederick D 1995 Exploring the X ray universe Cambridge New York Cambridge University Press ISBN 978 0 521 26182 1 Bradt H Naranan S Rappaport S Spada G 1968 06 Celestial Positions of X Ray Sources in Sagittarius The Astrophysical Journal angl T 152 s 1005 doi 10 1086 149613 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Lea S M Mushotzky R Holt S S 1982 11 Einstein Observatory solid state spectrometer observations of M87 and the Virgo cluster The Astrophysical Journal angl T 262 s 24 doi 10 1086 160392 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Sargent W L W Young P J Lynds C R Boksenberg A Shortridge K Hartwick F D A 1978 05 Dynamical evidence for a central mass concentration in the galaxy M87 The Astrophysical Journal angl T 221 s 731 doi 10 1086 156077 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Harms Richard J Ford Holland C Tsvetanov Zlatan I Hartig George F Dressel Linda L Kriss Gerard A Bohlin Ralph Davidsen Arthur F Margon Bruce 1994 11 HST FOS spectroscopy of M87 Evidence for a disk of ionized gas around a massive black hole The Astrophysical Journal angl T 435 s L35 doi 10 1086 187588 ISSN 0004 637X Procitovano 13 bereznya 2024 Forte Juan C Faifer Favio R Vega E Irene Bassino Lilia P Smith Castelli Analia V Cellone Sergio A Geisler Douglas 11 travnya 2013 Multicolour metallicity relations from globular clusters in NGC 4486 M87 Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 431 2 s 1405 1416 doi 10 1093 mnras stt263 ISSN 1365 2966 Procitovano 13 bereznya 2024 Texas Sized Computer Finds Most Massive Black Hole in Galaxy M 87 angl Arhiv originalu za 1 chervnya 2012 Pereraschet mass chyornaya dyra bolshe chem schitali prezhde ros Arhiv originalu za 1 chervnya 2012 Arhiv originalu za 12 chervnya 2010 angl Sci News com 1 travnya 2014 Arhiv originalu za 5 travnya 2014 Procitovano 11 kvitnya 2019 Arhiv originalu za 25 serpnya 2018 Procitovano 11 kvitnya 2019 The Event Horizon Telescope Collaboration Akiyama Kazunori Alberdi Antxon Alef Walter Asada Keiichi Azulay Rebecca Baczko Anne Kathrin Ball David Balokovic Mislav 10 kvitnya 2019 First M87 Event Horizon Telescope Results IV Imaging the Central Supermassive Black Hole The Astrophysical Journal Letters T 875 1 s L4 doi 10 3847 2041 8213 ab0e85 ISSN 2041 8205 Procitovano 13 bereznya 2024 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Obslugovuvannya CS1 Storinki iz nepoznachenim DOI z bezkoshtovnim dostupom posilannya This Is the First Picture of a Black Hole TIME angl 9 kvitnya 2019 Procitovano 13 bereznya 2024 Vcheni viznachili 3D formu veletenskoyi galaktiki M87 German Bogapov 14 04 2023 TASS Arhiv originalu za 10 kvitnya 2019 Procitovano 10 kvitnya 2019 Chornu diru M87 i yiyi masivnij dzhet vpershe v istoriyi sfotografuvali razom Anatolij Shevchenko 28 04 2023 Park Kyung Suk Chun Mun Suk 1987 Dynamical Structure of NGC 4486 Jones Mark H Lambourne Robert J Adams D J red 2004 An introduction to galaxies and cosmology Milton Keynes Cambridge UK New York Open University Cambridge University Press ISBN 978 0 521 83738 5 OCLC 55988284 Zurawski V R Kohr W J Foster J F 30 grudnya 1975 Conformational properties of bovine plasma albumin with a cleaved internal peptide bond Biochemistry T 14 26 s 5579 5586 doi 10 1021 bi00697a007 ISSN 0006 2960 PMID 1086 Procitovano 2 kvitnya 2024 Chakrabarty D 1 travnya 2007 Mass modelling with minimum kinematic information Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 377 1 s 30 40 doi 10 1111 j 1365 2966 2007 11583 x ISSN 0035 8711 Procitovano 2 kvitnya 2024 Oemler A Jr 1976 11 The structure of elliptical and cD galaxies The Astrophysical Journal angl T 209 s 693 doi 10 1086 154769 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Bird S Harris W E Blakeslee J P Flynn C 2010 12 The inner halo of M 87 a first direct view of the red giant population Astronomy amp Astrophysics T 524 s A71 doi 10 1051 0004 6361 201014876 ISSN 0004 6361 Procitovano 2 kvitnya 2024 Wu Xiaoan Tremaine Scott 20 travnya 2006 Deriving the Mass Distribution of M87 from Globular Clusters The Astrophysical Journal angl T 643 1 s 210 221 doi 10 1086 501515 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Battaglia Giuseppina Helmi Amina Morrison Heather Harding Paul Olszewski Edward W Mateo Mario Freeman Kenneth C Norris John Shectman Stephen A 2005 12 The radial velocity dispersion profile of the Galactic halo constraining the density profile of the dark halo of the Milky Way Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 364 2 s 433 442 doi 10 1111 j 1365 2966 2005 09367 x ISSN 0035 8711 Procitovano 2 kvitnya 2024 Gebhardt Karl Thomas Jens 1 serpnya 2009 THE BLACK HOLE MASS STELLAR MASS TO LIGHT RATIO AND DARK HALO IN M87 The Astrophysical Journal T 700 2 s 1690 1701 doi 10 1088 0004 637X 700 2 1690 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Cohen Judith G Ryzhov Anton 1997 09 The Dynamics of the M87 Globular Cluster System The Astrophysical Journal angl T 486 1 s 230 241 doi 10 1086 304518 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Leverington David 2000 New cosmic horizons space astronomy from the V2 to the Hubble Space Telescope Cambridge Cambridge Univ Press ISBN 978 0 521 65833 1 Burns J O White R A Haynes M P 1981 08 A search for neutral hydrogen in D and cD galaxies The Astronomical Journal T 86 s 1120 doi 10 1086 112992 Procitovano 2 kvitnya 2024 Bland Hawthorn Joss Freeman Ken 7 sichnya 2000 The Baryon Halo of the Milky Way A Fossil Record of Its Formation Science angl T 287 5450 s 79 84 doi 10 1126 science 287 5450 79 ISSN 0036 8075 Procitovano 2 kvitnya 2024 Janowiecki Steven Mihos J Christopher Harding Paul Feldmeier John J Rudick Craig Morrison Heather 1 chervnya 2010 DIFFUSE TIDAL STRUCTURES IN THE HALOS OF VIRGO ELLIPTICALS The Astrophysical Journal T 715 2 s 972 985 doi 10 1088 0004 637X 715 2 972 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Oldham L J Evans N W 11 zhovtnya 2016 Is there substructure around M87 Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 462 1 s 298 306 doi 10 1093 mnras stw1574 ISSN 0035 8711 Procitovano 2 kvitnya 2024 Fischer Daniel Duerbeck Hilmar W Fischer Daniel 1998 Hubble revisited new images from the discovery machine New York Heidelberg Copernicus ISBN 978 0 387 98551 0 Tsvetanov Z I Hartig G F Ford H C Kriss G A Dopita M A Dressel L L Harms R J 1999 Roser Hermann Josef Meisenheimer Klaus red The nuclear spectrum of M 87 The Radio Galaxy Messier 87 angl T 530 Springer Berlin Heidelberg s 307 312 doi 10 1007 bfb0106442 ISBN 978 3 540 66209 9 Dopita Michael A Koratkar Anuradha P Allen Mark G Tsvetanov Zlatan I Ford Holland C Bicknell Geoffrey V Sutherland Ralph S 20 listopada 1997 The LINER Nucleus of M87 A Shock excited Dissipative Accretion Disk The Astrophysical Journal angl T 490 1 s 202 215 doi 10 1086 304862 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Sabra Bassem M Shields Joseph C Ho Luis C Barth Aaron J Filippenko Alexei V 10 lyutogo 2003 Emission and Absorption in the M87 LINER The Astrophysical Journal angl T 584 1 s 164 175 doi 10 1086 345664 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Dehnen Walter 1999 Roser Hermann Josef Meisenheimer Klaus red M 87 as a galaxy The Radio Galaxy Messier 87 angl T 530 Springer Berlin Heidelberg s 31 42 doi 10 1007 bfb0106415 ISBN 978 3 540 66209 9 Steinicke Wolfgang Jakiel Richard 2007 Galaxies and how to observe them Astronomers observing guides London Springer ISBN 978 1 85233 752 0 Giant Galaxy is Still Growing European Southern Observatory Arhiv originalu za 25 chervnya 2015 Procitovano 25 chervnya 2015 Longobardi A Arnobaldi M Gerhard O Mihos J C arXiv org Cornell University Library Arhiv originalu za 7 listopada 2015 Procitovano 25 chervnya 2015 Telescopes unite in unprecedented observations of famous black hole Pres reliz angl Velikij milimetrovij radioteleskop Atakami Procitovano 15 kvitnya 2021 arXiv org The University of Texas at Austin Arhiv originalu za 11 sichnya 2017 Procitovano 26 kvitnya 2013 Macchetto F Marconi A Axon D J Capetti A Sparks W Crane P 10 listopada 1997 The Supermassive Black Hole of M87 and the Kinematics of Its Associated Gaseous Disk The Astrophysical Journal angl T 489 2 s 579 600 doi 10 1086 304823 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Batcheldor D Robinson A Axon D J Perlman E S Merritt D 1 lipnya 2010 A DISPLACED SUPERMASSIVE BLACK HOLE IN M87 The Astrophysical Journal T 717 1 s L6 L10 doi 10 1088 2041 8205 717 1 L6 ISSN 2041 8205 Procitovano 2 kvitnya 2024 web archive org 28 travnya 2010 Arhiv originalu za 28 travnya 2010 Procitovano 2 kvitnya 2024 Lopez Navas E Prieto M A 1 listopada 2018 The photocentre AGN displacement is M87 actually harbouring a displaced supermassive black hole Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 480 3 s 4099 4112 doi 10 1093 mnras sty2148 ISSN 0035 8711 Procitovano 2 kvitnya 2024 Doeleman S S Fish V L Schenck D E Beaudoin C Blundell R Bower G C Broderick A E Chamberlin R Freund R Friberg P Gurwell M A Ho P T P Honma M Inoue M Krichbaum T P Lamb J Loeb A Lonsdale C Marrone D P Moran J M Oyama T Plambeck R Primiani R A Rogers A E E Smythe D L Soohoo J Strittmatter P Tilanus R P J Titus M Weintroub J October 2012 Jet Launching Structure Resolved Near the Supermassive Black Hole in M87 Science 338 6105 355 358 arXiv 1210 6132 Bibcode 2012Sci 338 355D doi 10 1126 science 1224768 PMID 23019611 S2CID 37585603 Baldwin J E Smith F G August 1956 Radio emission from the extragalactic nebula M87 76 141 144 Bibcode 1956Obs 76 141B van den Bergh S September 1999 The local group of galaxies 9 3 4 273 318 Bibcode 1999A amp ARv 9 273V doi 10 1007 s001590050019 S2CID 119392899 Werner N Durret F Ohashi T Schindler S Wiersma R P C 2008 02 Observations of Metals in the Intra Cluster Medium Space Science Reviews angl T 134 1 4 s 337 362 doi 10 1007 s11214 008 9320 9 ISSN 0038 6308 Procitovano 2 kvitnya 2024 Werner N Bohringer H Kaastra J S de Plaa J Simionescu A Vink J 2006 11 XMM Newton high resolution spectroscopy reveals the chemical evolution of M 87 Astronomy amp Astrophysics T 459 2 s 353 360 doi 10 1051 0004 6361 20065678 ISSN 0004 6361 Procitovano 2 kvitnya 2024 Finoguenov A Matsushita K Bohringer H Ikebe Y Arnaud M 2002 01 X ray evidence for spectroscopic diversity of type Ia supernovae XMM observation of the elemental abundance pattern in M 87 Astronomy amp Astrophysics T 381 1 s 21 31 doi 10 1051 0004 6361 20011477 ISSN 0004 6361 Procitovano 2 kvitnya 2024 Ford H C Butcher H 1979 10 The system of filaments in M87 Evidence for matter falling into an active nucleus The Astrophysical Journal Supplement Series angl T 41 s 147 doi 10 1086 190613 ISSN 0067 0049 Procitovano 2 kvitnya 2024 Harris William E Harris Gretchen L H McLaughlin Dean E 1998 05 M87 Globular Clusters and Galactic Winds Issues in Giant Galaxy Formation The Astronomical Journal T 115 5 s 1801 1822 doi 10 1086 300322 Procitovano 2 kvitnya 2024 Tamura N Sharples R M Arimoto N Onodera M Ohta K Yamada Y 1 grudnya 2006 A Subaru Suprime Cam wide field survey of globular cluster populations around M87 I Observation data analysis and luminosity function Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 373 2 s 588 600 doi 10 1111 j 1365 2966 2006 11067 x ISSN 0035 8711 Procitovano 2 kvitnya 2024 Madrid Juan P Harris William E Blakeslee John P Gomez Matias 1 listopada 2009 STRUCTURAL PARAMETERS OF THE MESSIER 87 GLOBULAR CLUSTERS The Astrophysical Journal T 705 1 s 237 244 doi 10 1088 0004 637X 705 1 237 ISSN 0004 637X Procitovano 2 kvitnya 2024 Caldwell Nelson Strader Jay Romanowsky Aaron J Brodie Jean P Moore Ben Diemand Jurg Martizzi Davide 20 travnya 2014 A GLOBULAR CLUSTER TOWARD M87 WITH A RADIAL VELOCITY lt 1000 km s 1 THE FIRST HYPERVELOCITY CLUSTER The Astrophysical Journal Letters T 787 1 s L11 doi 10 1088 2041 8205 787 1 L11 ISSN 2041 8205 Procitovano 2 kvitnya 2024 Zhang Hong Xin Peng Eric W Cote Patrick Liu Chengze Ferrarese Laura Cuillandre Jean Charles Caldwell Nelson Gwyn Stephen D J Jordan Andres 18 bereznya 2015 THE NEXT GENERATION VIRGO CLUSTER SURVEY VI THE KINEMATICS OF ULTRA COMPACT DWARFS AND GLOBULAR CLUSTERS IN M87 The Astrophysical Journal T 802 1 s 30 doi 10 1088 0004 637X 802 1 30 ISSN 1538 4357 Procitovano 2 kvitnya 2024 Chakrabarty Dalia 1 travnya 2007 Mass modelling with minimum kinematic information Monthly Notices of the Royal Astronomical Society T 377 s 30 40 doi 10 1111 j 1365 2966 2007 11583 x ISSN 0035 8711 Procitovano 29 bereznya 2024 Cote Patrick Blakeslee John P Ferrarese Laura Jordan Andres Mei Simona Merritt David Milosavljevic Milos Peng Eric W Tonry John L 1 lipnya 2004 The ACS Virgo Cluster Survey I Introduction to the Survey The Astrophysical Journal Supplement Series T 153 s 223 242 doi 10 1086 421490 ISSN 0067 0049 Procitovano 29 bereznya 2024 Doherty M Arnaboldi M Das P Gerhard O Aguerri J A L Ciardullo R Feldmeier J J Freeman K C Jacoby G H 1 serpnya 2009 The edge of the M 87 halo and the kinematics of the diffuse light in the Virgo cluster core Astronomy and Astrophysics T 502 s 771 786 doi 10 1051 0004 6361 200811532 ISSN 0004 6361 Procitovano 29 bereznya 2024 Virgo Cluster ned ipac caltech edu Procitovano 29 bereznya 2024 Binggeli Bruno Tammann G A Sandage Allan 1 serpnya 1987 Studies of the Virgo Cluster VI Morphological and Kinematical Structure of the Virgo Cluster The Astronomical Journal T 94 s 251 doi 10 1086 114467 ISSN 0004 6256 Procitovano 29 bereznya 2024 Shi Y Rieke G H Hines D C Gordon K D Egami E 1 lyutogo 2007 Thermal and Nonthermal Infrared Emission from M87 The Astrophysical Journal T 655 s 781 789 doi 10 1086 510188 ISSN 0004 637X Procitovano 29 bereznya 2024 Zovnishni posilannyaNGC 4486 v Novomu zagalnomu katalozi anglijskoyu francuzkoyu Informaciya pro NGC 4486 v katalozi Revised NGC and IC Catalog angl NGC 4486 v bazi SIMBAD angl NGC 4486 v bazi Vizier angl NGC 4486 v bazi NASA Extragalactic Database angl Bazi danih pro ob yekti NGC IC angl Galaktika M87 na storinkah SEDS M87 na WikiSkyNavigatori NGC 4482 NGC 4483 NGC 4484 NGC 4485 NGC 4486 NGC 4487 NGC 4488 NGC 4489 NGC 4490 Koordinati 12g 30m 49 4s 12 23 28