Паула Марія Бонапарт Леклерк Борґезе (фр. Pauline Marie Bonaparte ; 20 жовтня 1780 — 9 червня 1825), більш відома як Поліна Бонапарт — принцеса французької імперії, перша суверенна герцогиня Ґвасталли та принцеса-консорт Сульмони та Россано. Шоста дитина Летиції Рамоліно та Карло Буонапарте, представника Корсики при дворі короля Франції Людовіка XVI. Її старший брат, Наполеон, був першим імператором Франції. Дружина Шарля Леклерка, французького генерала, після його смерті дружина Камілло Борґезе, 6-го принца Сульмони. Її єдиний син, Дермід Леклерк, народжений від першого шлюбу, помер у дитинстві. Вона була єдиною сестрою Бонапарта, яка відвідувала його у вигнанні на острові Ельба.
Поліна Бонапарт фр. Pauline Bonaparte | |
---|---|
![]() | |
Наступник | Duchy annexed by Parma |
Біографічні дані | |
Релігія | католицизм |
Народження | 20 жовтня 1780[1][2][…] Аяччо |
Смерть | 9 червня 1825 Флоренція, Італія рак матки | (у віці 44 роки)
Поховання | , Rome |
Дружина | |
Діти | d |
Династія | Бонапарти |
Батько | |
Мати | Летиція Рамоліно |
![]() | |
![]() | |
|
Ранні роки
Марія Паола Буонапарте, шоста дитина Летиції Рамоліно та Карло Марії Буонапарте, представника Корсики при дворі короля Франції Людовика XVI, народилася 20 жовтня 1780 року в Аяччо на Корсиці. Італійською мовою вона була відома як «Паоліна». Незабаром її сім'я також взяла французьке написання свого прізвища, Бонапарт. Кажуть, що вона була улюбленою сестрою Наполеона. Про її дитинство відомо небагато, крім того, що вона не отримала формальної освіти. Після смерті Карло в 1785 році сім'я занурилася в бідність.
Влітку 1793 року її брат Люсьєн Бонапарт висловив підбурювальні коментарі в місцевій якобінській управі, через які сім’я змушена була втекти на материк. Саме там, на материку, її стали називати «Полетт». Дохід, який Бонапарти отримували від своїх виноградників та інших володінь на Корсиці, був перерваний британською окупацією острова в 1794 році. Їхнє економічне становище стало настільки нестерпним, що жінки родини Бонапартів, за деякими свідченнями, стали прати білизну за гроші. Незважаючи на це, вони отримували, як і інші французькі біженці з Корсики, допомогу від французького уряду. З місця висадки, Тулона, вони переїхали до Марселя, де генерал Наполеон Бонапарт, її старший брат, познайомив її з Луї-Марі Станіславом Фрероном, проконсулом Марселя. Він маві намір їх одружити, але її мати Летиція була проти. Тоді Наполеон, незважаючи на те, що Поліна кохала Станіслава, видав її в шлюб з генералом Шарлем Леклерком в окупованому Францією Мілані 14 червня 1797 року. Наполеон повернувся до Парижа і делегував посаду головнокомандувача французькою армією в Італії своєму сестрінкові. Поліна народила хлопчика Дерміда Луї Наполеона 20 квітня 1798 року На відзнаку генерал Леклерк придбав нерухомість за межами Новеллари вартістю 160 000 французьких франків. Проблеми зі здоров'ям змусили Леклерка піти у відставку з військової посади в жовтні того ж року; його перевели до Парижа. Після прибуття Леклерка знову перемістили, цього разу до Бретані. Поліна залишилася в Парижі з Дермидом. Лор де Пермон — майбутня герцогиня д'Абрантес — і її мати прийняли Поліну у свій салон на вулиці Сен-Круа. Наполеон захопив владу внаслідок перевороту 18 брюмера в листопаді 1799 року: скинувши Директорію, він оголосив себе першим консулом.
Сен-Домінґ
Сен-Домінг у Вест-Індії (сучасне Гаїті) був французькою колонією з 1697 року, але з 1791 року там вибухнуло повстання проти Франції. Наполеон хотів відновити там французьку владу, тому організував експедицію. Він поставив на чолі генерала Леклерка, призначивши його генерал-губернатором острова. 14 грудня 1801 року Леклерк, Дермід і Поліна вирушили в колонію з Бреста. Флот Леклерка налічував 74 кораблі. Губернаторська родина зайняла флагманський корабель l'Océan. Після 45-денної подорожі флот прибув у гавань Ле-Кап. Генерал-губернатор наказав генералу Крістофу, який мав під своїм командуванням 5000 солдатами, здатись і передати Ле-Кап під владу Франції. Однак, коли всі спроби вирішити справу миром провалилися, Леклерк напав на місто під покровом темряви. У відповідь Крістоф зрівняв Ле-Кап із землею. Поліна тим часом залишилася на борту флагмана з їхнім сином. За словами Леклерка в листі від 5 березня до Наполеона, «згубні події, серед яких вона [Поліна] опинилася, виснажили її до того, що вона захворіла». Леклерку вдалося добитись капітуляції лідера повстанців Туссена Лувертюра в травні 1801.
Однак святкування було зіпсоване поширенням серед прибульців жовтої лихоманки: 25 генералів і 25 000 солдатів померли від хвороби. Леклерк спочатку гарантував, що рабство, скасоване Якобінською республікою в 1794 році, залишиться забороненим; однак у липні жителі дізналися про його відновлення в іншій французькій колонії, сусідній Гваделупі. У травні французький уряд скасував рабство. У результаті корінні жителі Санто-Домінґо запланували повстання на 16 вересня. Чорношкірі війська в армії Леклерка перейшли до своїх попередніх повстанських командирів, і генерал-губернатор мав лише 2000 чоловік проти 10 000 повстанців. Леклерк, побоюючись за безпеку Поліни, дав чіткий наказ сержанту негайно вивести Полін із Санто-Домінґо, але ці запобіжні заходи виявилися непотрібними, оскільки Леклерк усе ж переміг повстанців.
Клімат негативно позначався на здоров'ї Поліни. Вона більше не могла ходити і була змушена була лежати по кілька годин на день. І вона, і Дермід страждали від жовтої лихоманки. Однак поміж тим вона завела численних коханців, у тому числі кількох солдатів свого чоловіка, і заробила репутацію «вакханської розбещеності».
Леклерк намагався переконати Поліну повернутися до Парижа в серпні. Вона погодилася за умови, що «він [Леклерк]... дасть їй 100 000 франків». Коли генерал-губернатор відмовився, вона вирішила залишитися в Санто-Домінґо; зауваживши, що на відміну від Парижа, «тут я царюю, як Жозефіна [дружина Наполеона]; я займаю перше місце».
Щоб чимось зайнятися, вона зібрала колекцію місцевої флори і заснувала звіринець, населений місцевими тваринами.
22 жовтня 1802 року Леклерк захворів. Лікар з військового госпіталю в Ле-Кап діагностував у нього лихоманку, «спричинену тілесними та психічними труднощами, яких зазнав генерал [Леклер]». Біограф Флора Фрейзер вважає, що його симптоми були схожі на симптоми жовтої лихоманки. Він помер 1 листопада. Через сім днів останки Леклерка, разом з Поліною і Дермідом, були спішно переправлені назад на материкову частину Франції.
Принцеса Борґезе
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMell6TDFCaGRXeHBibVZmUW05dVlYQmhjblJsTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxUVlYVnNhVzVsWDBKdmJtRndZWEowWlM1cWNHYz0uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN5TDFOamRXeDBkWEpoWDBOaGJtOTJZVjh0WDFCaGIyeHBibUZmUW05dVlYQmhjblJsWDBKdmNtZG9aWE5sTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxVFkzVnNkSFZ5WVY5RFlXNXZkbUZmTFY5UVlXOXNhVzVoWDBKdmJtRndZWEowWlY5Q2IzSm5hR1Z6WlM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Поліна досягла Тулонської затоки 1 січня 1803 року. Того ж дня вона написала Наполеону: «Я привезла з собою останки мого бідного Леклерка. Змилуйтесь над бідною Поліною, яка справді нещасна».
11 лютого вона прибула до столиці, де Наполеон домовився про те, щоб вона поселилася у їхнього брата Жозефа. У Парижі ходили чутки, що вона добула золото та коштовності у корінних народів у Санто-Домінґо та привезла скарби в саркофагу Леклерка, але це було не так. Вона успадкувала від Леклерка 700 000 франків ліквідного капіталу та активів.
Втомившись від життя з Жозефом, Поліна вирішила придбати готель Charost від герцогині, якій він належав. Вона зізналася подрузі, що їй «набрид» кодекс трауру, викладений у цивільному кодексі першого консула, який змушує її триматись віддалік паризького вищого світу, центром якого вона була перш ніж поїхати на Гаїті. Наполеон не бажав, щоб вона довго залишалася неодруженою; він намагався — але невдало — заручити її з герцогом Лоді та віце-президентом Наполеонівської Республіки Італії Франческо Мельці д'Еріль. Посланець Папи Пія VII, Джованні Баттіста Капрара, запропонував кандидатуру Камілло Борґезе, 6-го принца Сульмони, римського дворянина. Перший консул вірив, що такий шлюб зміцнить зв’язки між Францією та окупованою нею Італією, де панувала ворожість до агресорів. Це, у поєднанні з тиском з боку її братів Джозефа та , спонукало її вступити в шлюб і стати Борґезе. Шлюбний договір приніс Камілло посаг у розмірі 500 000 франків; а Поліні це принесло коштовності на суму 300 000 франків і використання діамантів родини Борґезе. 28 серпня 1803 року їх одружив Капрара, але без відома Наполеона, який хотів перенести весілля на листопад заради дотримання траурного протоколу. Виявивши обман Поліни, він відмовився визнати її новий титул: «Будь ласка, зрозумійте, мадам, що там, де я, немає принцеси». У листопаді відбулася цивільна церемонія підтвердження шлюбу. Проте Поліна продовжувала свої позашлюбні стосунки, зокрема роман зі скрипалем Нікколо Паганіні.
Камілло, Поліна і Дермід прибули до Рима 14 листопада. Поліна, яка бажала навчитися поводитися у римському суспільстві, отримала опіку в поводженні та танцях. Біограф Вільям Карлтон припускає, що Поліна — дрібна дворянка з Корсики — ніколи б не отримала такої вигідної партії, якби не політична вагомість Наполеона. Початкова приязність Поліни до Камілло незабаром перетворилася на неприязнь. Її син Дермід, будучи з народження хворобливим, помер 14 серпня 1804 року на віллі Альдобрандіні у Фраскаті після сильної лихоманки та судом. Через три роки, у 1807 році, його останки були перенесені і захоронені поряд із останками його батька на території парку .
Після падіння Наполеона
У 1806 році Наполеон зробив свою сестру суверенною принцесою і герцогинею Ґвасталли ; однак незабаром вона продала герцогство Пармі за шість мільйонів франків, зберігши лише титул принцеси Ґвасталли. Поліна тимчасово потрапила в немилість свого брата через свою ворожість до його другої дружини, імператриці Марії Луїзи, але коли Наполеонові зрадила його доля, Поліна виявила себе більш лояльною, ніж інші його сестри та брати.
Після падіння Наполеона Поліна ліквідувала всі свої активи та переїхала на Ельбу, використавши ці гроші для поліпшення стану Наполеона. Вона була єдиною з братів і сестер Бонапарта, хто відвідав свого брата під час його заслання на Ельбі. Її будинок у Парижі, Hôtel de Charost, був проданий британському уряду та використаний герцогом Веллінгтоном як його офіційна резиденція під час його перебування на посаді посла Великої Британії у Франції. Сьогодні будинок все ще є домом британського посла.
Після Ватерлоо Поліна переїхала до Рима, де вона користувалася захистом папи Пія VII (який колись був в’язнем її брата), так само як і її мати Летиція (тоді перебувала в палаці на площі Венеції) та інші члени родини Бонапартів. Поліна жила у віллі між Порта-Піа та Порта-Салярія, яка називалася Вілла Паоліна на її честь і була оформлена в стилі Єгиптоманії, який вона любила. Її чоловік, Камілло, жив у , але потім переїхав до Флоренції, щоб віддалитися від неї, маючи десятирічні стосунки з коханкою. Незважаючи на це, Поліна переконала Папу впрохати принца прийняти її назад лише за три місяці до її смерті від туберкульозу легенів. Вона померла у своєму Палаццо Сальвіаті-Борґезе у Флоренції.
Здоров'я
Більшу частину свого життя Поліна була слабкого здоров’я, ймовірно, через сальпінгіт. Вона померла 9 червня 1825 року у віці сорока чотирьох років у Палаццо Сальвіаті-Боргезе у Флоренції, причиною смерті була названа «пухлина в животі», але, можливо, це був туберкульоз легенів.
- Сімона Женевуа грає її в німому фільмі «Наполеон» 1927 року.
- грає її в бойовику, дія якого відбувається на Гаїті,1952 року «Лідія Бейлі».
- Шарлотта Остін грає її у фільмі 1954 року «Дезіре» .
- Джанна Марія Канале грає її у французькому фільмі «Наполеон» 1955 року.
- Клаудія Кардінале грає її у французькому фільмі "Аустерліц" 1960 року.
- Лаура Валенсуела грає її в італійсько-французькому фільмі 1961 року «Мадам» .
- Джина Лоллобриджида грає її у французькому фільмі 1962 року Venere imperiale .
- Марія Розарія Омаджо грає її у французькому міні-серіалі 1979 року «Жозефіна, або комедія честолюбства» .
- Йона Скай грає її в міні-серіалі 1987 року «Наполеон і Жозефіна: Історія кохання» .
- Констанс Долле грає її в міні-серіалі «Наполеон» 2002 року.
Див. також
Список літератури
- Encyclopædia Britannica
- Lundy D. R. The Peerage
- FemBio database
- Fraser, Flora: Venus of Empire: The Life of Pauline Bonaparte, John Murray, London, 2009, , p 4
- Amoia, Alba della Fazia; Bruschini, Enrico (1939). Stendhal's Rome: Then and Now (англ.). Cambridge: Ed. di Storia e Letteratura. с. 61.
- Fraser, p 5
- Fraser, p 9
- Fraser, p 10
- Fraser, p 7
- Fraser, p 25
- Fraser, p 27
- Fraser, p 28
- Fraser, p 29
- Fraser, p 30
- Fraser, p 34
- Fraser, p 41
- Carlton, W.N.C.: Pauline: Favourite Sister of Napoleon, , 1931, London (pre-dates use of ISBN), p 66
- Carlton, p 71
- Carlton, p 73
- Fraser, p 61
- Fraser, p 62
- Fraser, p 63
- Carlton, pp. 73–74
- Carlton, p 74
- Fraser, p 79
- Fraser, pp. 79–80
- Carlton, p 77
- Carlton, p 84
- Fraser, p 75
- Laura Thompson (22 травня 2009). Venus of Empire: the Life of Pauline Bonaparte by Flora Fraser. Telegraph.co.uk.
- Fraser, pp. 77–78
- Carlton, p 76
- Fraser, p 83
- Carlton, p 83
- Carlton, pp. 83–84
- Carlton, p 86
- Fraser, p 90
- Fraser, p 91
- Carlton, 99
- Carlton, p 100
- Fraser, pp. 96–97
- Carlton, p 113
- Carlton, p 106
- Fraser, p 102
- Napoleon, Prisonnier – Les militaires: Leclerc (in French) [retrieved 10 July 2013].
- Majanlahti, Anthony (2005). The Families Who Made Rome. London: Chatto & Windus. ISBN ., page 180-1
- Fraser, Flora. Pauline Bonaparte: Venus of Empire, Author Q&A. Random House. Процитовано 17 жовтня 2019.
- Selin, Shannon (March 2014). How Pauline Bonaparte Lived for Pleasure. Процитовано 17 жовтня 2019.
- Walton, Geri (7 червня 2018). Napoleon's Pleasure-loving Sister Pauline Bonaparte. Процитовано 17 жовтня 2019.
- Dumont, Hervé. Toussaint Louverture et la révolte des esclaves aux Antilles (1796 à 1802). Encyclopédie – Cinéma & Histoire / Histoire & Cinéma (фр.). Процитовано 24 квітня 2022.
Бібліографія
- [en]: Venus of Empire: The Life of Pauline Bonaparte, John Murray, 2009, London, ,
- Carlton, W.N.C.: Pauline: Favourite Sister of Napoleon, Thornton Butterworth, 1931, London (pre-dates use of ISBN)
- [en] (1958). The Glittering Horn: Secret Memoirs of the Court of Justinian.
Зовнішні посилання
- Міні-біографія Поліни Бонапарт
- Колекція Спенсера Наполеоніки в бібліотеці Ньюберрі
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Paula Mariya Bonapart Leklerk Borgeze fr Pauline Marie Bonaparte 20 zhovtnya 1780 9 chervnya 1825 bilsh vidoma yak Polina Bonapart princesa francuzkoyi imperiyi persha suverenna gercoginya Gvastalli ta princesa konsort Sulmoni ta Rossano Shosta ditina Leticiyi Ramolino ta Karlo Buonaparte predstavnika Korsiki pri dvori korolya Franciyi Lyudovika XVI Yiyi starshij brat Napoleon buv pershim imperatorom Franciyi Druzhina Sharlya Leklerka francuzkogo generala pislya jogo smerti druzhina Kamillo Borgeze 6 go princa Sulmoni Yiyi yedinij sin Dermid Leklerk narodzhenij vid pershogo shlyubu pomer u ditinstvi Vona bula yedinoyu sestroyu Bonaparta yaka vidviduvala jogo u vignanni na ostrovi Elba Polina Bonapart fr Pauline BonaparteNastupnikDuchy annexed by ParmaBiografichni daniReligiyakatolicizmNarodzhennya20 zhovtnya 1780 1780 10 20 1 2 AyachchoSmert9 chervnya 1825 1825 06 09 u vici 44 roki Florenciya Italiya rak matkiPohovannya RomeDruzhinaDitidDinastiyaBonapartiBatkoMatiLeticiya Ramolino Mediafajli u VikishovishiRanni rokiMariya Paola Buonaparte shosta ditina Leticiyi Ramolino ta Karlo Mariyi Buonaparte predstavnika Korsiki pri dvori korolya Franciyi Lyudovika XVI narodilasya 20 zhovtnya 1780 roku v Ayachcho na Korsici Italijskoyu movoyu vona bula vidoma yak Paolina Nezabarom yiyi sim ya takozh vzyala francuzke napisannya svogo prizvisha Bonapart Kazhut sho vona bula ulyublenoyu sestroyu Napoleona Pro yiyi ditinstvo vidomo nebagato krim togo sho vona ne otrimala formalnoyi osviti Pislya smerti Karlo v 1785 roci sim ya zanurilasya v bidnist Vlitku 1793 roku yiyi brat Lyusyen Bonapart visloviv pidburyuvalni komentari v miscevij yakobinskij upravi cherez yaki sim ya zmushena bula vtekti na materik Same tam na materiku yiyi stali nazivati Polett Dohid yakij Bonaparti otrimuvali vid svoyih vinogradnikiv ta inshih volodin na Korsici buv perervanij britanskoyu okupaciyeyu ostrova v 1794 roci Yihnye ekonomichne stanovishe stalo nastilki nesterpnim sho zhinki rodini Bonapartiv za deyakimi svidchennyami stali prati biliznu za groshi Nezvazhayuchi na ce voni otrimuvali yak i inshi francuzki bizhenci z Korsiki dopomogu vid francuzkogo uryadu Z miscya visadki Tulona voni pereyihali do Marselya de general Napoleon Bonapart yiyi starshij brat poznajomiv yiyi z Luyi Mari Stanislavom Freronom prokonsulom Marselya Vin mavi namir yih odruzhiti ale yiyi mati Leticiya bula proti Todi Napoleon nezvazhayuchi na te sho Polina kohala Stanislava vidav yiyi v shlyub z generalom Sharlem Leklerkom v okupovanomu Franciyeyu Milani 14 chervnya 1797 roku Napoleon povernuvsya do Parizha i deleguvav posadu golovnokomanduvacha francuzkoyu armiyeyu v Italiyi svoyemu sestrinkovi Polina narodila hlopchika Dermida Luyi Napoleona 20 kvitnya 1798 roku Na vidznaku general Leklerk pridbav neruhomist za mezhami Novellari vartistyu 160 000 francuzkih frankiv Problemi zi zdorov yam zmusili Leklerka piti u vidstavku z vijskovoyi posadi v zhovtni togo zh roku jogo pereveli do Parizha Pislya pributtya Leklerka znovu peremistili cogo razu do Bretani Polina zalishilasya v Parizhi z Dermidom Lor de Permon majbutnya gercoginya d Abrantes i yiyi mati prijnyali Polinu u svij salon na vulici Sen Krua Napoleon zahopiv vladu vnaslidok perevorotu 18 bryumera v listopadi 1799 roku skinuvshi Direktoriyu vin ogolosiv sebe pershim konsulom Sen DomingSen Doming u Vest Indiyi suchasne Gayiti buv francuzkoyu koloniyeyu z 1697 roku ale z 1791 roku tam vibuhnulo povstannya proti Franciyi Napoleon hotiv vidnoviti tam francuzku vladu tomu organizuvav ekspediciyu Vin postaviv na choli generala Leklerka priznachivshi jogo general gubernatorom ostrova 14 grudnya 1801 roku Leklerk Dermid i Polina virushili v koloniyu z Bresta Flot Leklerka nalichuvav 74 korabli Gubernatorska rodina zajnyala flagmanskij korabel l Ocean Pislya 45 dennoyi podorozhi flot pribuv u gavan Le Kap General gubernator nakazav generalu Kristofu yakij mav pid svoyim komanduvannyam 5000 soldatami zdatis i peredati Le Kap pid vladu Franciyi Odnak koli vsi sprobi virishiti spravu mirom provalilisya Leklerk napav na misto pid pokrovom temryavi U vidpovid Kristof zrivnyav Le Kap iz zemleyu Polina tim chasom zalishilasya na bortu flagmana z yihnim sinom Za slovami Leklerka v listi vid 5 bereznya do Napoleona zgubni podiyi sered yakih vona Polina opinilasya visnazhili yiyi do togo sho vona zahvorila Leklerku vdalosya dobitis kapitulyaciyi lidera povstanciv Tussena Luvertyura v travni 1801 Odnak svyatkuvannya bulo zipsovane poshirennyam sered pribulciv zhovtoyi lihomanki 25 generaliv i 25 000 soldativ pomerli vid hvorobi Leklerk spochatku garantuvav sho rabstvo skasovane Yakobinskoyu respublikoyu v 1794 roci zalishitsya zaboronenim odnak u lipni zhiteli diznalisya pro jogo vidnovlennya v inshij francuzkij koloniyi susidnij Gvadelupi U travni francuzkij uryad skasuvav rabstvo U rezultati korinni zhiteli Santo Domingo zaplanuvali povstannya na 16 veresnya Chornoshkiri vijska v armiyi Leklerka perejshli do svoyih poperednih povstanskih komandiriv i general gubernator mav lishe 2000 cholovik proti 10 000 povstanciv Leklerk poboyuyuchis za bezpeku Polini dav chitkij nakaz serzhantu negajno vivesti Polin iz Santo Domingo ale ci zapobizhni zahodi viyavilisya nepotribnimi oskilki Leklerk use zh peremig povstanciv Klimat negativno poznachavsya na zdorov yi Polini Vona bilshe ne mogla hoditi i bula zmushena bula lezhati po kilka godin na den I vona i Dermid strazhdali vid zhovtoyi lihomanki Odnak pomizh tim vona zavela chislennih kohanciv u tomu chisli kilkoh soldativ svogo cholovika i zarobila reputaciyu vakhanskoyi rozbeshenosti Leklerk namagavsya perekonati Polinu povernutisya do Parizha v serpni Vona pogodilasya za umovi sho vin Leklerk dast yij 100 000 frankiv Koli general gubernator vidmovivsya vona virishila zalishitisya v Santo Domingo zauvazhivshi sho na vidminu vid Parizha tut ya caryuyu yak Zhozefina druzhina Napoleona ya zajmayu pershe misce Shob chimos zajnyatisya vona zibrala kolekciyu miscevoyi flori i zasnuvala zvirinec naselenij miscevimi tvarinami 22 zhovtnya 1802 roku Leklerk zahvoriv Likar z vijskovogo gospitalyu v Le Kap diagnostuvav u nogo lihomanku sprichinenu tilesnimi ta psihichnimi trudnoshami yakih zaznav general Lekler Biograf Flora Frejzer vvazhaye sho jogo simptomi buli shozhi na simptomi zhovtoyi lihomanki Vin pomer 1 listopada Cherez sim dniv ostanki Leklerka razom z Polinoyu i Dermidom buli spishno perepravleni nazad na materikovu chastinu Franciyi Princesa BorgezePortret roboti Kinsona 1808 rikVenera Viktriks Kanova Polina dosyagla Tulonskoyi zatoki 1 sichnya 1803 roku Togo zh dnya vona napisala Napoleonu Ya privezla z soboyu ostanki mogo bidnogo Leklerka Zmilujtes nad bidnoyu Polinoyu yaka spravdi neshasna 11 lyutogo vona pribula do stolici de Napoleon domovivsya pro te shob vona poselilasya u yihnogo brata Zhozefa U Parizhi hodili chutki sho vona dobula zoloto ta koshtovnosti u korinnih narodiv u Santo Domingo ta privezla skarbi v sarkofagu Leklerka ale ce bulo ne tak Vona uspadkuvala vid Leklerka 700 000 frankiv likvidnogo kapitalu ta aktiviv Vtomivshis vid zhittya z Zhozefom Polina virishila pridbati gotel Charost vid gercogini yakij vin nalezhav Vona ziznalasya podruzi sho yij nabrid kodeks trauru vikladenij u civilnomu kodeksi pershogo konsula yakij zmushuye yiyi trimatis viddalik parizkogo vishogo svitu centrom yakogo vona bula persh nizh poyihati na Gayiti Napoleon ne bazhav shob vona dovgo zalishalasya neodruzhenoyu vin namagavsya ale nevdalo zaruchiti yiyi z gercogom Lodi ta vice prezidentom Napoleonivskoyi Respubliki Italiyi Franchesko Melci d Eril Poslanec Papi Piya VII Dzhovanni Battista Kaprara zaproponuvav kandidaturu Kamillo Borgeze 6 go princa Sulmoni rimskogo dvoryanina Pershij konsul viriv sho takij shlyub zmicnit zv yazki mizh Franciyeyu ta okupovanoyu neyu Italiyeyu de panuvala vorozhist do agresoriv Ce u poyednanni z tiskom z boku yiyi brativ Dzhozefa ta sponukalo yiyi vstupiti v shlyub i stati Borgeze Shlyubnij dogovir prinis Kamillo posag u rozmiri 500 000 frankiv a Polini ce prineslo koshtovnosti na sumu 300 000 frankiv i vikoristannya diamantiv rodini Borgeze 28 serpnya 1803 roku yih odruzhiv Kaprara ale bez vidoma Napoleona yakij hotiv perenesti vesillya na listopad zaradi dotrimannya traurnogo protokolu Viyavivshi obman Polini vin vidmovivsya viznati yiyi novij titul Bud laska zrozumijte madam sho tam de ya nemaye princesi U listopadi vidbulasya civilna ceremoniya pidtverdzhennya shlyubu Prote Polina prodovzhuvala svoyi pozashlyubni stosunki zokrema roman zi skripalem Nikkolo Paganini Kamillo Polina i Dermid pribuli do Rima 14 listopada Polina yaka bazhala navchitisya povoditisya u rimskomu suspilstvi otrimala opiku v povodzhenni ta tancyah Biograf Vilyam Karlton pripuskaye sho Polina dribna dvoryanka z Korsiki nikoli b ne otrimala takoyi vigidnoyi partiyi yakbi ne politichna vagomist Napoleona Pochatkova priyaznist Polini do Kamillo nezabarom peretvorilasya na nepriyazn Yiyi sin Dermid buduchi z narodzhennya hvoroblivim pomer 14 serpnya 1804 roku na villi Aldobrandini u Fraskati pislya silnoyi lihomanki ta sudom Cherez tri roki u 1807 roci jogo ostanki buli pereneseni i zahoroneni poryad iz ostankami jogo batka na teritoriyi parku Pislya padinnya NapoleonaU 1806 roci Napoleon zrobiv svoyu sestru suverennoyu princesoyu i gercogineyu Gvastalli odnak nezabarom vona prodala gercogstvo Parmi za shist miljoniv frankiv zberigshi lishe titul princesi Gvastalli Polina timchasovo potrapila v nemilist svogo brata cherez svoyu vorozhist do jogo drugoyi druzhini imperatrici Mariyi Luyizi ale koli Napoleonovi zradila jogo dolya Polina viyavila sebe bilsh loyalnoyu nizh inshi jogo sestri ta brati Pislya padinnya Napoleona Polina likviduvala vsi svoyi aktivi ta pereyihala na Elbu vikoristavshi ci groshi dlya polipshennya stanu Napoleona Vona bula yedinoyu z brativ i sester Bonaparta hto vidvidav svogo brata pid chas jogo zaslannya na Elbi Yiyi budinok u Parizhi Hotel de Charost buv prodanij britanskomu uryadu ta vikoristanij gercogom Vellingtonom yak jogo oficijna rezidenciya pid chas jogo perebuvannya na posadi posla Velikoyi Britaniyi u Franciyi Sogodni budinok vse she ye domom britanskogo posla Pislya Vaterloo Polina pereyihala do Rima de vona koristuvalasya zahistom papi Piya VII yakij kolis buv v yaznem yiyi brata tak samo yak i yiyi mati Leticiya todi perebuvala v palaci na ploshi Veneciyi ta inshi chleni rodini Bonapartiv Polina zhila u villi mizh Porta Pia ta Porta Salyariya yaka nazivalasya Villa Paolina na yiyi chest i bula oformlena v stili Yegiptomaniyi yakij vona lyubila Yiyi cholovik Kamillo zhiv u ale potim pereyihav do Florenciyi shob viddalitisya vid neyi mayuchi desyatirichni stosunki z kohankoyu Nezvazhayuchi na ce Polina perekonala Papu vprohati princa prijnyati yiyi nazad lishe za tri misyaci do yiyi smerti vid tuberkulozu legeniv Vona pomerla u svoyemu Palacco Salviati Borgeze u Florenciyi Zdorov yaBilshu chastinu svogo zhittya Polina bula slabkogo zdorov ya jmovirno cherez salpingit Vona pomerla 9 chervnya 1825 roku u vici soroka chotiroh rokiv u Palacco Salviati Borgeze u Florenciyi prichinoyu smerti bula nazvana puhlina v zhivoti ale mozhlivo ce buv tuberkuloz legeniv Simona Zhenevua graye yiyi v nimomu filmi Napoleon 1927 roku graye yiyi v bojoviku diya yakogo vidbuvayetsya na Gayiti 1952 roku Lidiya Bejli Sharlotta Ostin graye yiyi u filmi 1954 roku Dezire Dzhanna Mariya Kanale graye yiyi u francuzkomu filmi Napoleon 1955 roku Klaudiya Kardinale graye yiyi u francuzkomu filmi Austerlic 1960 roku Laura Valensuela graye yiyi v italijsko francuzkomu filmi 1961 roku Madam Dzhina Lollobridzhida graye yiyi u francuzkomu filmi 1962 roku Venere imperiale Mariya Rozariya Omadzho graye yiyi u francuzkomu mini seriali 1979 roku Zhozefina abo komediya chestolyubstva Jona Skaj graye yiyi v mini seriali 1987 roku Napoleon i Zhozefina Istoriya kohannya Konstans Dolle graye yiyi v mini seriali Napoleon 2002 roku Div takozhDim BonapartivSpisok literaturiEncyclopaedia Britannica d Track Q5375741 Lundy D R The Peerage d Track Q67129259d Track Q21401824 FemBio database d Track Q61356138 Fraser Flora Venus of Empire The Life of Pauline Bonaparte John Murray London 2009 ISBN 978 0 7195 6110 8 p 4 Amoia Alba della Fazia Bruschini Enrico 1939 Stendhal s Rome Then and Now angl Cambridge Ed di Storia e Letteratura s 61 Fraser p 5 Fraser p 9 Fraser p 10 Fraser p 7 Fraser p 25 Fraser p 27 Fraser p 28 Fraser p 29 Fraser p 30 Fraser p 34 Fraser p 41 Carlton W N C Pauline Favourite Sister of Napoleon 1931 London pre dates use of ISBN p 66 Carlton p 71 Carlton p 73 Fraser p 61 Fraser p 62 Fraser p 63 Carlton pp 73 74 Carlton p 74 Fraser p 79 Fraser pp 79 80 Carlton p 77 Carlton p 84 Fraser p 75 Laura Thompson 22 travnya 2009 Venus of Empire the Life of Pauline Bonaparte by Flora Fraser Telegraph co uk Fraser pp 77 78 Carlton p 76 Fraser p 83 Carlton p 83 Carlton pp 83 84 Carlton p 86 Fraser p 90 Fraser p 91 Carlton 99 Carlton p 100 Fraser pp 96 97 Carlton p 113 Carlton p 106 Fraser p 102 Napoleon Prisonnier Les militaires Leclerc in French retrieved 10 July 2013 Majanlahti Anthony 2005 The Families Who Made Rome London Chatto amp Windus ISBN 0 7011 7687 3 page 180 1 Fraser Flora Pauline Bonaparte Venus of Empire Author Q amp A Random House Procitovano 17 zhovtnya 2019 Selin Shannon March 2014 How Pauline Bonaparte Lived for Pleasure Procitovano 17 zhovtnya 2019 Walton Geri 7 chervnya 2018 Napoleon s Pleasure loving Sister Pauline Bonaparte Procitovano 17 zhovtnya 2019 Dumont Herve Toussaint Louverture et la revolte des esclaves aux Antilles 1796 a 1802 Encyclopedie Cinema amp Histoire Histoire amp Cinema fr Procitovano 24 kvitnya 2022 Bibliografiya en Venus of Empire The Life of Pauline Bonaparte John Murray 2009 London ISBN 978 0 7195 6110 8 Carlton W N C Pauline Favourite Sister of Napoleon Thornton Butterworth 1931 London pre dates use of ISBN en 1958 The Glittering Horn Secret Memoirs of the Court of Justinian Zovnishni posilannyaMini biografiya Polini Bonapart Kolekciya Spensera Napoleoniki v biblioteci Nyuberri