Свято-Юрський монастир оо. Василіян у Кристинополі (нині Червонограді) — монастир Чину Святого Василія Великого Української Греко-Католицької Церкви в м. Червоноград Львівської області. Покровитель монастиря — святий великомученик Юрій. У монастирському храмі зберігають чудотворну ікону Пресвятої Богородиці звану Кристинопільською.
Свято-Юрський монастир ЧСВВ | |
---|---|
| |
50°23′02″ пн. ш. 24°13′57″ сх. д. / 50.383923723908878856° пн. ш. 24.23254862804016696° сх. д.Координати: 50°23′02″ пн. ш. 24°13′57″ сх. д. / 50.383923723908878856° пн. ш. 24.23254862804016696° сх. д. | |
Статус | діючий |
Статус спадщини | пам'ятка архітектури національного значення України |
Країна | |
Розташування | Червоноград |
Конфесія | УГКЦ |
Єпархія | Сокальсько-Жовківська |
Орденська приналежність | василіяни |
Архітектурний стиль | бароко |
Будівник | Йоган Каспер Зельнер |
Побудовано на кошти | Францішек Салезій Потоцький |
Засновано | 1763 |
Закладено перший камінь | 15 жовтня 1771 |
Будівництво | 1772 — 1 липня 1774 |
Реліквії | Кристинопільська ікона Божої Матері |
Настоятель | о. Йоан Школик, ЧСВВ |
Адреса | вул. Б. Хмельницького, 21 |
![]() ![]() Монастир Святого Юра (Червоноград) (Львівська область) | |
|
Монастирська церква Святого Юрія та келії мають статус пам'яток архітектури національного значення України, охоронний № 1335.
Історія
Заснування монастиря
На початку XVIII століття українська громада Червонограда (тоді — Кристинополя) була порівняно невеликою, і для своїх духовних потреб мала лише одну невелику дерев'яну церкву, яка перебувала в аварійному стані та зрештою згоріла у пожежі. На її місці коштом тодішнього дідича Кристинополя Францішека Салезія Потоцького збудували нову муровану церкву, яка була невеликою, не мала бані, а замість іконостаса були три вівтарі — великий та два бічні на честь святих Миколая та Йосафата.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkwTDAxaGNtTmxiR3h2WDBKaFkyTnBZWEpsYkd4cFh5MWZVRzl5ZEhKbGRGOUdjbUZ1WTJsemVtdGhYMU5oYkdWNlpXZHZYMUJ2ZEc5amEybGxaMjh1YW5Cbkx6RTFNSEI0TFUxaGNtTmxiR3h2WDBKaFkyTnBZWEpsYkd4cFh5MWZVRzl5ZEhKbGRGOUdjbUZ1WTJsemVtdGhYMU5oYkdWNlpXZHZYMUJ2ZEc5amEybGxaMjh1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Парохом церкви на той час був о. Ілля Білянський (або Булянський), який виконував свої обов'язки вкрай недбало та незадовільно, а також вимагав від своїх парафіян за церковні послуги більшу платню, аніж йому належалося, зокрема, одного разу на Пасху зажадав від парафіян чверть посвячених ним пасок. Скарги на пароха дійшли до Ф. С. Потоцького, який у 1762 році відлучив священника від парафії. Потоцький задумав заснувати в Кристинополі дім для місіонерів чину Василія Великого і тому того самого року звернувся до єпископа Белзького та Холмського Максиміліана Рила з проханням передати управління парафією василіянам. 4 березня 1763 року єпископ надав відповідний дозвіл, у липні того ж року проєкт монастиря затвердив о. Іпатій Білинський з Почаєва, а 6 вересня Ф. С. Потоцький підписав фундаційну грамоту нового монастиря. На прохання Жовківського архімандрита Йосафата Висоцького Ф. С. Потоцький до новоствореного монастиря в Кристинополі приєднав та Городищенський монастирі. 25 грудня 1764 року до Кристинополя прибув ігумен Волсвинського монастиря, о. Теодозій Григорович разом із чотирма монахам-василіанами — вони стали першими мешканцями монастиря Святого Юра, а о. Теодозій — його першим ігуменом.
Перші будівлі монастиря, що розташовувалися біля старої церкви Святого Юра, були дерев'яними, пізніше їх розібрали та використали будівельний матеріал для зведення нових, кам'яних споруд. Цікаво, що монастирський літопис за 1888 рік свідчить: під час чергових ремонтних робіт у стіні трапезної знайшли дерев'яний брус із вирізаним на ньому написом: «Господа благослови дом сей й живущих у ньому — Создася храм сей Мая дня 26 року Божія АЖГІ (1713)». На думку дослідниці історії Кристинополя Оксани Ясинецької це може бути свідченням того, що василіяни, які прибули до міста лише наприкінці 1764 року, могли бути не першими монахами, що мешкали на цьому місці.
1 червня 1768 року сталася пожежа, яка пошкодила церкву і дерев'яні монастирські будівлі. Францішек Потоцький вирішив збудувати на місці старої церкви Святого Юрія нову, більшу церкву та монастир для ченців-василіян. На будівництво Потоцький пожертвував 20 000 злотих, стільки — й архімандрит Йосафат Висоцький. Ім'я автора проєкту приміщення монастиря невідоме: у монастирській хроніці згадують лише той факт, що були три проєкти, автором двох з яких був невідомий архітектор-француз, ймовірно, той, якого 1770 року Ф. С. Потоцький запрошував до Кристинополя, щоб оглянути місце для майбутнього монастиря. За однією версією, це міг бути П'єр Ріко де Тірргей (Тірреджеллі), який проєктував палац у Кристинополі, або львівський архітектор Жан Дюдефіль. Автором третього проєкту міг бути Матвій Полейовський або Ігнатій Фесінгер.
Наріжний камінь нової церкви заклали 15 жовтня 1771 року. Камінь містив заглиблення для пляшки, в якій була записка і свідчення про початок будівництва і, за тогочасною традицією, монети усіх наявних тоді номіналів. На боках каменя були намальовані чотири Євангелісти, герби ордену василіян та «Пилава» Потоцьких, а також вирізьблено напис латиною:
![]() | Року Божого 1771 дня 4 вересня за старим стилем на церкву ОО.ЧСВВ наріжний камінь щасливо покладено Оригінальний текст (лат.) AD 1771 die 4 7 bris KS. Pro Ecclesia PP. O.S.B/M Lapis Angularis feliciter ponitur | ![]() |
Будівельними роботами керував чех Йоган Каспер Зельнер (Іван Сельнер), якому допомагав його син Йозеф. Для пришвидшення будівництва монахи звели цегельню, а також використовували будівельні матеріали зі старої розібраної церкви. Влітку 1772 року вже почали зводити стіни церкви, адже 3 липня у стіну за вівтарем замурували ще одну пляшку із пергаментом, аналогічну тій, що була у наріжному камені, а ззовні місце встановлення пляшки позначили цеглою зі знаком хреста. Того ж 1772 року відбулося урочисте закладення монастирських келій, які мали розташовуватися з північної сторони церкви, і 20 жовтня почалися відповідні будівельні роботи. Цікаво, що нова церква мала нестандартне планування: великим вівтарем на захід, що суперечило тогочасним канонам, але Францішек Потоцький зажадав, щоб фасад церкви виходив на площу. Ще однією особливістю нового монастиря стало його будівництво в кілька етапів: монахи заселяли нові келії поступово, по мірі їх зведення.
Майже одночасно з початком будівництва монастирських приміщень 22 жовтня помер Францішек Салезій Потоцький, який останнім часом важко хворів. Його мозок і нутрощі поховали в каплиці церкви. Незадовго до своєї смерті, 16 жовтня, дідич зробив величезну пожертву монастирю — 6 000 дукатів і 108 000 злотих, бажаючи цим вимолити прощення своїх гріхів. Спадковим фундатором монастиря став 20-річний син Францішека Станіслав. Він спочатку мало цікавився церковними справами, але пізніше виявив певний інтерес до будівництва і навіть вніс деякі корективи до оздоблення церкви.
Офіційним днем закінчення будівництва церкви літопис називає 1 липня 1774 року, коли освятили останній камінь на склепінні ліхтаря, хоча і після цього ще тривали покрівельні роботи. За день до цього, 30 червня, встановили на баню хрест. Дзвін для церкви виготовив львівський майстер Теодор Полянський, майстер Шимон Стрингель встановив металеву балюстраду, а художник Соколовський розмалював купол. Будівництво монастиря офіційно завершилося восени 1775 року.
Монастир наприкінці XVIII — на початку XX століть
Новостворений Кристинопільський монастир став важливим релігійним осередком, довгий час він був головним, а з часом — єдиним монастирем Надбужанського краю. Монастирю підпорядковувалась низка місцевих сільських церков — села Новий Двір (з 1765 року), села Клюсів (з 1776 року) і села Пархач (з 1820 року). Монахи-василіани вели активну місійну та катехизаційну діяльність. 23 червня 1773 року вони створили релігійне братство Святого Онуфрія, яке отримало від Папи Римського право на відпусти.
Кристинопільський монастир славився своїми реліквіями. Найвідомішою з них стала чудотворна Кристинопільська ікона Божої Матері, яку в 1764 році подарував монастирю її перший власник, Станіслав Костка Садовський, маршалок двору Францішека Потоцького. У 1765 році її встановили на головному вівтарі церкви, а 1777 року прикрасили новим срібним окладом, оздобленим позолотою, перлами, самоцвітами та богемським склом. З цієї ікони о. Ігнатій Біньковський зробив копію, яку заховав у монастирському архіві, тому наразі достеменно невідомо, чи є ікона, що нині зберігається в монастирі, оригінальною чи копією. Окрім чудотворної ікони, в монастирі зберігалися й інші реліквії: мощі святого Онуфрія, подаровані монастирю Францішеком Потоцьким, частинки мощей Святого Василія Великого, священномученика Йосафата Кунцевича — засновника ордену василіан, великомученика Юрія — покровителя церкви, часточка Хреста, на якому був розіп'ятий Ісус.
Також монастир мав велику бібліотеку, яку започаткував Францішек Салезій Потоцький, пожертвувавши 500 злотих на купівлю книг. Основу бібліотеки склали рукописні книги з Волсвинського і Городищенського монастирів. Перлинами бібліотеки були Городищенський (або пізніше — Кристинопільський) Апостол XII століття, і Городиське, або Бучацьке, Євангеліє XII—XIII століть, Городиський пам'яник 1484 року. На додачу до багатств бібліотеки ігумен монастиря о. Корнилій Срочинський у 1766 році започаткував і вів до самої своєї смерті хроніку під назвою «Літопис монастиря Кристинопільського від Р. Б. 1766», яка наразі є безцінним джерелом історичних відомостей про монастир, Кристинопіль та родину Потоцьких. На жаль, станом на початок XXI століття, більшість інкунабул втрачені.
В останній третині XVIII століття, ймовірно у 1789 році, монастирські келії розширили, добудувавши крило. У 1797 році будівлі монастиря пошкодила пожежа.
У 1794 році при монастирі відкрилися польська школа та госпіталь, в якому монахи безкоштовно лікували бідних.
На початку XIX століття із поступовим занепадом Кристинополя, занепадає і Свято-Юрський монастир, цей процес збігається у часі із загальною кризою чину василіян. У 1882 році чин реформують, а у 1887 році до реформи приєднується і монастир Святого Юра. Відновлюється місіонерська та катехизаційна діяльність, створюється низка церковних товариств, найбільшим з яких стало братство Апостольства Молитви, або ж Пресолодкого Серця ГНІХ, яке було створене у 1892 році і за десять наступних років залучило до себе близько 10,5 тис. членів. Того ж 1892 року під проводом кристинопільського монастиря заснували Згромадження Сестер Служебниць Непорочної Діви Марії, яке стало першим активним жіночим згромадженням в українській церкві. 1910 року при монастирі заснували також жіноче товариство Сестер Мироносиць.
15 лютого 1885 року василіани організували для мешканців міста народну читальню від товариства «Просвіта», в якій також проводилися науково-популярні лекції та виступав народний хор. У 1888 році в монастирі відновилися богословські василіанські студії, які з невеликою перервою під час Першої Світової війни, проіснували аж до 1945 року. У 1911 році читальня «Просвіти» переїхала до відреставрованого силами василіан будинку навпроти бернардинського монастиря, окрім читальні тут розмістилися театральна зала, каса і невелика крамничка.
З відродженням Свято-Юрського монастиря відновлюються і монастирські будівлі. Так, у 1888 році проводиться чергове розширення келій. В останній третині XIX століття реставрується і церква Святого Юра: кристинопольский художник Фелікс Заблоцький у 1874 році позолотив вівтар і розмалював пресбитерій, у 1883 році переоформив бічний престол Святого Миколая і виготовив новий хрест, він також писав ікони на престоли. У 1893 році в церкві встановили новий іконостас роботи монаха-єзуїта Сагадина, ікони для іконостаса намалював львівський художник Кароль Ґаймрот.
У 1892 році в кристинопольському монастирі склав монаші обіти Андрей Шептицький, пізніше він викладав богослов'я у василіянських студіях при монастирі.
У 1902 році Папа Римський Лев XIII надав монастирю Святого Юра право на відпусти на всі великі свята на честь Діви Марії та на свято Святого Онуфрія, мощі якого зберігались у церкві Святого Юра.
У 1906 році, з 14 листопада по 1 грудня, в Кристинопільському монастирі відбулася перша капітула Чину святого Василія Великого після його реформування, 6—14 серпня 1909 року — друга капітула.
28 травня 1909 року, відбулося перенесення образу Святого Апостола Петра, як дарунок отців-василіан Кристинопільського монастиря Святого Юра новозбудованому храму святих апостолів Петра і Павла у Сокалі.
Монастир у XX столітті
Під час Першої Світової війни монахи-василіани монастиря Святого Юра опікувалися пораненими, вдовами і сиротами.
Протягом Другої світової війни в монастирі діяв німецький шпиталь, тому василіани звернулися до настоятеля сусіднього римо-католицького бернардинського монастиря, отця Єжи Білецького із проханням надати приміщення костелу Святого Духа для проведення своїх служб і, незважаючи на тогочасні складні українсько-польські відносини, отець Білецький василіанам не відмовив.
Після Другої світової війни деякий час Кристинопіль перебував під владою новоствореної Польської Народної Республіки. У монастирі, в якому на той час мешкало майже 20 монахів, намагалися розмістити міліцію, проте ігумен відмовив, аргументуючи це тим, що монастир був під охороною конкордату Ватикану з Польщею, за яким Польща зобов'язалася шанувати права і власність греко-католицької церкви на своїй державній території. У 1946 році польська влада все ж таки змусила василіан передати частину монастирських будівель під потреби польського війська. Того року почалося примусове виселення українців Кристинополя до Радянського Союзу. У монастирі на той час лишилося лише три священники — отець Володимир Ковалик, отець Йосафат Романик, отець Арсен Кулибаба і чернець на ім'я Якинт Пилип, решта ж виїхали на Захід ще 1944 року. Парафія церкви Святого Юра скоротилася до кількох десятків осіб. Того ж року отець Ковалик виїхав до Польщі, наступного, 1947-го року за ним поїхали виселені з монастиря отець Романик, отець Кулибаба та брат Пилип, які змогли вивезти ікону Кристинопольскої Божої матері, церковний посуд та велику бібліотеку монастиря. Монастир фактично припинив існування.
У 1951 році на підставі радянсько-польської міжурядової угоди Кристинопіль перейшов до СРСР. Після встановлення у місті радянської влади монастир ліквідували, а в монастирських приміщеннях розмістилася спочатку міліція, пізніше приміщення передали під школу механізації та головній пошті міста, а у 1980 році в колишній церкві відкрили філіал Львівського музею історії релігії та атеїзму, а в монастирських келіях — картинну галерею. Хоча монастир офіціально не діяв, деякі священники-василіяни, такі як Мар'ян Чорнега, Дам'ян Богун, Маркіян Когут, Ігнатій Янтух та інші, підпільно проводили релігійну діяльність.
У 1959 році за проектом архітектора Ігоря Старосольського відновили центральний купол церкви.
Відновлення діяльності
У листопаді 1989 року церкву та деякі приміщення монастиря повернули василіянам і вже на свято Введення в Храм Пресвятої Діви Марії у церкві відслужили першу літургію. У 1990 році ченцям передали решту монастирських будівель. Першим ігуменом після виходу з підпілля став о. Мар'ян Чорнега. У цьому монастирі діяв і творив о. Маркіян Когут, церковний письменник, творець численних акафістів, довголітній політв'язень.
7 квітня 1994 року до монастиря повернулась чудотворна ікона Божої Матері Кристинопільської, яка до цього зберігалася у Варшаві. Того ж, 1994-го року при монастирі заснували духовний ліцей для юнаків.
Новітня історія обителі
При парафії Святого Юрія діють:
- Апостольство Молитви (360 членів), які активно беруть участь у різних моліннях та зібраннях.
- «Марійська дружина», «Вівтарна дружина».
- Катехитична недільна школа, яку провадять Сестри Служебниці Непорочної Діви Марії.
- Два церковні хори.
У 2009 році при парафії була проведена Міжнародна Проща Вервиці за участі трьох Владик на чолі з Кир Михаїлом Колтуном. Також одночасно відсвятковано 20-ту річницю виходу УГКЦ з підпілля. З цієї нагоди було виготовлено та вручено ювілейні грамоти та медалі тим, які змагалися за легалізацію УГКЦ на Арбаті у Москві 1988 р. та за героїчну працю в підпіллі.
Від 2024 року настоятелем монастиря є о. Йоан Школик, ЧСВВ. У монастирі проживають 6 священників 1 диякон і 2 брати. Священники монастиря обслуговують, крім місцевої парафії, також парафії в с. Бендюга і с. Межиріччя.
Ігумени
- о. Теодозій Григорович (1764—1766), перший ігумен монастиря
- о. Корнилій Срочинський (27 березня 1766 — 24 вересня 1776)
- о. Ампліят Крижановський (1776—1788; †3.01.1788 в Кристинополі)
- о. Інокентій Крижановський (1788—1794)
- о. В'ячеслав Криницький (1794—1810)
- о. Маркіян Тарнавський (1810—1815)
- о. Варлаам Компаневич (1815—1822)
- о. Максиміліян Літинський (1822—1826; †18.12.1826 в Кристинополі)
- о. Маврикій Галькевич (1826—1835; †6.11.1835 в Кристинополі)
- о. Доротей Павловський (1835—1840)
- о. Орест Качковський (1840—1855; †4.04.1855 в Кристинополі)
- о. Антоній Кучинський (1855—1888)
- о. Антоній Міль ТІ (14 вересня — 19 грудня 1888)
- о. Францішек Радецький ТІ (1888—1894)
- о. Діонисій Ткачук (1894—1896)
- о. Алоїз Вароль ТІ (1896—1898)
- о. Станіслав Ліц ТІ (1898—1900)
- о. Фелікс Верцінський ТІ (1900—1901)
- о. Єронім Малицький (1901—1902)
- о. Анастасій Калиш (1902—1905)
- о. Єронім Малицький (1905—1906)
- о. Онуфрій Бурдяк (1906—1912)
- о. Ігнатій Тисовський (1912—1918)
- о. Мелетій Лончина (1918—1928)
- о. Платон Мартинюк (1928—1931)
- о. Йосиф Загвійський (1931—1937)
- о. Платон Мартинюк (1937—1942)
- о. Павло Теодорович (1942—1943)
- о. Володимир Ковалик (1943—1946)
…
- о. Мар'ян Чорнега (1990—1992, перший настоятель відновленої обителі)
- о. Дам'ян Кастран
- о. Симеон Чмола
- о. Назарій Лех
- о. Мартин Хабурський (2005—2007)
- о. Ігнатій Москалюк (2007—2020)
- о. Єремія Рибаков (2020—2024)
- о. Йоан Школик (з 2024 року)
Архітектура
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekU0THlWRU1DVTVReVZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1TVkVNU1U0TWlWRU1DVkNPQ1ZFTVNVNE1DVkVNU1U0TVNWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNU1U1Tmw4bFJEQWxRa0VsUkRBbFFqVWxSREFsUWtJbFJERWxPVFlsUkRFbE9UZGZKVEk0SlVRd0pVSkRKVVF4SlRnekpVUXhKVGd3TGlVeU9TVXlRMThsUkRBbFFqSWxSREVsT0RNbFJEQWxRa0l1SlVRd0pUa3hMaVZFTUNWQk5TVkVNQ1ZDUXlWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ1FpVkVNU1U0UXlWRU1DVkNSQ1ZFTUNWQ09DVkVNU1U0TmlWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNNeVZFTUNWQ1JTVXlRMTh5TVM1cWNHY3ZNakF3Y0hndEpVUXdKVGxESlVRd0pVSkZKVVF3SlVKRUpVUXdKVUl3SlVReEpUZ3hKVVF4SlRneUpVUXdKVUk0SlVReEpUZ3dKVVF4SlRneEpVUXhKVGhESlVRd0pVSkJKVVF4SlRrMlh5VkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ1FpVkVNU1U1TmlWRU1TVTVOMThsTWpnbFJEQWxRa01sUkRFbE9ETWxSREVsT0RBdUpUSTVKVEpEWHlWRU1DVkNNaVZFTVNVNE15VkVNQ1ZDUWk0bFJEQWxPVEV1SlVRd0pVRTFKVVF3SlVKREpVUXdKVUkxSlVRd0pVSkNKVVF4SlRoREpVUXdKVUpFSlVRd0pVSTRKVVF4SlRnMkpVUXhKVGhESlVRd0pVSkJKVVF3SlVKRkpVUXdKVUl6SlVRd0pVSkZKVEpEWHpJeExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
В ансамблі монастиря поєднані риси пізнього бароко та класицизму.
Церква Святого Юрія зведена з каменю, прямокутна у плані, орієнтована по лінії схід—захід та складається з трьох об'ємів. Головний об'єм вкритий еліпсоподібною банею на невисокому восьмикутному барабані з маківкою, бабинець та східна частина — двосхилим дахом. Головний фасад симетричний, центральна вісь акцентована ризалітом, увінчаним трикутним фронтоном, та порталом. По обидва боки ризаліту розташовані ніші-екседри зі статуями святих. Увінчує фасад аттик із декоративними кам'яними вазонами. Стіни церкви та барабан розчленовані пілястрами тосканського ордеру.
З північно-східного боку до церкви прилягає корпус келій — двоповерховий, цегляний, Г-подібний у плані. Внутрішнє планування — коридорного типу. Декорування у вигляді пласких лопаток і барокових віконних лиштв має лише північно-східний фасад, інші фасади не декоровані.
Примітки
- . ugcc.ua. Українська греко-католицька церква. Архів оригіналу за 3 вересня 2019. Процитовано 3 вересня 2019 року.
- Ясинецька, 1992, с. 25.
- Ясинецька, 1992, с. 26.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 65.
- Чернецький, Василь (1893). Літопись монастиря оо. Василіян у Кристинополі од его заснування 1763 до 1890 р. Львів. с. 5.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 63.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 64.
- ПГиА УССР, 1985, с. 101.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 80.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 112.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 111.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 66.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 70.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 72.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 176.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 71.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 138.
- Ясинецька, 1992, с. 33.
- Ясинецька, 1992, с. 34.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 180.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 177.
- Ясинецька, 1992, с. 37-38.
- Записки ЧСВВ, 1982, с. 88.
- Записки ЧСВВ, 1982, с. 89.
- . Архів оригіналу за 22 травня 2017. Процитовано 4 червня 2017.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 190.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 222.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 235.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 237.
- Гриник, Ярош-Замойська, 2010, с. 238.
- Записки ЧСВВ, 1982, с. 309.
- . www.osbm.org.ua. Провінція святого Миколая. Василіянський чин святого Іосафата в Україні. 06 травня 2015 року. Архів оригіналу за 7 вересня 2019. Процитовано 3 вересня 2019 року.
- Ясинецька, 1992, с. 43.
- Записки ЧСВВ, 1982, с. 514.
- Записки ЧСВВ, 1982, с. 511.
- Записки ЧСВВ, 1982, с. 512.
- Записки ЧСВВ, 1982, с. 480.
Джерела
- Гриник Г., Ярош-Замойська О. Кристинопіль (1692—1951). — Червоноград : ТзОВ «ЮЕКС», 2010. — 256 с. — .
- Оксана Ясинецька. Новий Двір — Кристинопіль — Червоноград. З історії. — Л. : "Край", 1992. — 5000 прим. — .
- Святодуховский костел бернардинского монастыря и кельи, XVIII в. (ул. Богдана Хмельницкого, 20) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР (иллюстрированный справочник-каталог) / Жариков Н.Л. (гл. ред.), Логвин Г.Н. (отв. ред.), Гованюк Е.М., Кравец И.М., Могытыч И.Р., Трегубова Т.А. и др. — К. : Будівельник, 1985. — Т. 3. — 336 с. — 8000 прим.
- Записки ЧСВВ. — 1982. — Т. XI (XVII), випуск 1—4.
Посилання
- . ugcc.ua. Українська греко-католицька церква. Архів оригіналу за 3 вересня 2019. Процитовано 3 вересня 2019 року.
- . www.osbm.org.ua. Провінція святого Миколая. Василіянський чин святого Іосафата в Україні. 06 травня 2015 року. Архів оригіналу за 7 вересня 2019. Процитовано 3 вересня 2019 року.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Svyato Yurskij monastir oo Vasiliyan u Kristinopoli nini Chervonogradi monastir Chinu Svyatogo Vasiliya Velikogo Ukrayinskoyi Greko Katolickoyi Cerkvi v m Chervonograd Lvivskoyi oblasti Pokrovitel monastirya svyatij velikomuchenik Yurij U monastirskomu hrami zberigayut chudotvornu ikonu Presvyatoyi Bogorodici zvanu Kristinopilskoyu Svyato Yurskij monastir ChSVV50 23 02 pn sh 24 13 57 sh d 50 383923723908878856 pn sh 24 23254862804016696 sh d 50 383923723908878856 24 23254862804016696 Koordinati 50 23 02 pn sh 24 13 57 sh d 50 383923723908878856 pn sh 24 23254862804016696 sh d 50 383923723908878856 24 23254862804016696Status diyuchijStatus spadshini pam yatka arhitekturi nacionalnogo znachennya UkrayiniKrayina UkrayinaRoztashuvannya ChervonogradKonfesiya UGKCYeparhiya Sokalsko ZhovkivskaOrdenska prinalezhnist vasiliyaniArhitekturnij stil barokoBudivnik Jogan Kasper ZelnerPobudovano na koshti Francishek Salezij PotockijZasnovano 1763Zakladeno pershij kamin 15 zhovtnya 1771Budivnictvo 1772 1 lipnya 1774Relikviyi Kristinopilska ikona Bozhoyi MateriNastoyatel o Joan Shkolik ChSVVAdresa vul B Hmelnickogo 21Monastir Svyatogo Yura Chervonograd Lvivska oblast Monastir Svyatogo Yura u Vikishovishi Monastirska cerkva Svyatogo Yuriya ta keliyi mayut status pam yatok arhitekturi nacionalnogo znachennya Ukrayini ohoronnij 1335 IstoriyaZasnuvannya monastirya Na pochatku XVIII stolittya ukrayinska gromada Chervonograda todi Kristinopolya bula porivnyano nevelikoyu i dlya svoyih duhovnih potreb mala lishe odnu neveliku derev yanu cerkvu yaka perebuvala v avarijnomu stani ta zreshtoyu zgorila u pozhezhi Na yiyi misci koshtom todishnogo didicha Kristinopolya Francisheka Saleziya Potockogo zbuduvali novu murovanu cerkvu yaka bula nevelikoyu ne mala bani a zamist ikonostasa buli tri vivtari velikij ta dva bichni na chest svyatih Mikolaya ta Josafata Francishek Salezij Potockij Parohom cerkvi na toj chas buv o Illya Bilyanskij abo Bulyanskij yakij vikonuvav svoyi obov yazki vkraj nedbalo ta nezadovilno a takozh vimagav vid svoyih parafiyan za cerkovni poslugi bilshu platnyu anizh jomu nalezhalosya zokrema odnogo razu na Pashu zazhadav vid parafiyan chvert posvyachenih nim pasok Skargi na paroha dijshli do F S Potockogo yakij u 1762 roci vidluchiv svyashennika vid parafiyi Potockij zadumav zasnuvati v Kristinopoli dim dlya misioneriv chinu Vasiliya Velikogo i tomu togo samogo roku zvernuvsya do yepiskopa Belzkogo ta Holmskogo Maksimiliana Rila z prohannyam peredati upravlinnya parafiyeyu vasiliyanam 4 bereznya 1763 roku yepiskop nadav vidpovidnij dozvil u lipni togo zh roku proyekt monastirya zatverdiv o Ipatij Bilinskij z Pochayeva a 6 veresnya F S Potockij pidpisav fundacijnu gramotu novogo monastirya Na prohannya Zhovkivskogo arhimandrita Josafata Visockogo F S Potockij do novostvorenogo monastirya v Kristinopoli priyednav ta Gorodishenskij monastiri 25 grudnya 1764 roku do Kristinopolya pribuv igumen Volsvinskogo monastirya o Teodozij Grigorovich razom iz chotirma monaham vasilianami voni stali pershimi meshkancyami monastirya Svyatogo Yura a o Teodozij jogo pershim igumenom Pershi budivli monastirya sho roztashovuvalisya bilya staroyi cerkvi Svyatogo Yura buli derev yanimi piznishe yih rozibrali ta vikoristali budivelnij material dlya zvedennya novih kam yanih sporud Cikavo sho monastirskij litopis za 1888 rik svidchit pid chas chergovih remontnih robit u stini trapeznoyi znajshli derev yanij brus iz virizanim na nomu napisom Gospoda blago slovi dom sej j zhivushih u nomu Sozdasya hram sej Maya dnya 26 roku Bozhiya AZhGI 1713 Na dumku doslidnici istoriyi Kristinopolya Oksani Yasineckoyi ce mozhe buti svidchennyam togo sho vasiliyani yaki pribuli do mista lishe naprikinci 1764 roku mogli buti ne pershimi monahami sho meshkali na comu misci 1 chervnya 1768 roku stalasya pozhezha yaka poshkodila cerkvu i derev yani monastirski budivli Francishek Potockij virishiv zbuduvati na misci staroyi cerkvi Svyatogo Yuriya novu bilshu cerkvu ta monastir dlya chenciv vasiliyan Na budivnictvo Potockij pozhertvuvav 20 000 zlotih stilki j arhimandrit Josafat Visockij Im ya avtora proyektu primishennya monastirya nevidome u monastirskij hronici zgaduyut lishe toj fakt sho buli tri proyekti avtorom dvoh z yakih buv nevidomij arhitektor francuz jmovirno toj yakogo 1770 roku F S Potockij zaproshuvav do Kristinopolya shob oglyanuti misce dlya majbutnogo monastirya Za odniyeyu versiyeyu ce mig buti P yer Riko de Tirrgej Tirredzhelli yakij proyektuvav palac u Kristinopoli abo lvivskij arhitektor Zhan Dyudefil Avtorom tretogo proyektu mig buti Matvij Polejovskij abo Ignatij Fesinger Narizhnij kamin novoyi cerkvi zaklali 15 zhovtnya 1771 roku Kamin mistiv zagliblennya dlya plyashki v yakij bula zapiska i svidchennya pro pochatok budivnictva i za togochasnoyu tradiciyeyu moneti usih nayavnih todi nominaliv Na bokah kamenya buli namalovani chotiri Yevangelisti gerbi ordenu vasiliyan ta Pilava Potockih a takozh virizbleno napis latinoyu Roku Bozhogo 1771 dnya 4 veresnya za starim stilem na cerkvu OO ChSVV narizhnij kamin shaslivo pokladeno Originalnij tekst lat AD 1771 die 4 7 bris KS Pro Ecclesia PP O S B M Lapis Angularis feliciter ponitur Budivelnimi robotami keruvav cheh Jogan Kasper Zelner Ivan Selner yakomu dopomagav jogo sin Jozef Dlya prishvidshennya budivnictva monahi zveli cegelnyu a takozh vikoristovuvali budivelni materiali zi staroyi rozibranoyi cerkvi Vlitku 1772 roku vzhe pochali zvoditi stini cerkvi adzhe 3 lipnya u stinu za vivtarem zamuruvali she odnu plyashku iz pergamentom analogichnu tij sho bula u narizhnomu kameni a zzovni misce vstanovlennya plyashki poznachili cegloyu zi znakom hresta Togo zh 1772 roku vidbulosya urochiste zakladennya monastirskih kelij yaki mali roztashovuvatisya z pivnichnoyi storoni cerkvi i 20 zhovtnya pochalisya vidpovidni budivelni roboti Cikavo sho nova cerkva mala nestandartne planuvannya velikim vivtarem na zahid sho superechilo togochasnim kanonam ale Francishek Potockij zazhadav shob fasad cerkvi vihodiv na ploshu She odniyeyu osoblivistyu novogo monastirya stalo jogo budivnictvo v kilka etapiv monahi zaselyali novi keliyi postupovo po miri yih zvedennya Majzhe odnochasno z pochatkom budivnictva monastirskih primishen 22 zhovtnya pomer Francishek Salezij Potockij yakij ostannim chasom vazhko hvoriv Jogo mozok i nutroshi pohovali v kaplici cerkvi Nezadovgo do svoyeyi smerti 16 zhovtnya didich zrobiv velicheznu pozhertvu monastiryu 6 000 dukativ i 108 000 zlotih bazhayuchi cim vimoliti proshennya svoyih grihiv Spadkovim fundatorom monastirya stav 20 richnij sin Francisheka Stanislav Vin spochatku malo cikavivsya cerkovnimi spravami ale piznishe viyaviv pevnij interes do budivnictva i navit vnis deyaki korektivi do ozdoblennya cerkvi Oficijnim dnem zakinchennya budivnictva cerkvi litopis nazivaye 1 lipnya 1774 roku koli osvyatili ostannij kamin na sklepinni lihtarya hocha i pislya cogo she trivali pokrivelni roboti Za den do cogo 30 chervnya vstanovili na banyu hrest Dzvin dlya cerkvi vigotoviv lvivskij majster Teodor Polyanskij majster Shimon Stringel vstanoviv metalevu balyustradu a hudozhnik Sokolovskij rozmalyuvav kupol Budivnictvo monastirya oficijno zavershilosya voseni 1775 roku Monastir naprikinci XVIII na pochatku XX stolit Novostvorenij Kristinopilskij monastir stav vazhlivim religijnim oseredkom dovgij chas vin buv golovnim a z chasom yedinim monastirem Nadbuzhanskogo krayu Monastiryu pidporyadkovuvalas nizka miscevih silskih cerkov sela Novij Dvir z 1765 roku sela Klyusiv z 1776 roku i sela Parhach z 1820 roku Monahi vasiliani veli aktivnu misijnu ta katehizacijnu diyalnist 23 chervnya 1773 roku voni stvorili religijne bratstvo Svyatogo Onufriya yake otrimalo vid Papi Rimskogo pravo na vidpusti Kristinopilskij monastir slavivsya svoyimi relikviyami Najvidomishoyu z nih stala chudotvorna Kristinopilska ikona Bozhoyi Materi yaku v 1764 roci podaruvav monastiryu yiyi pershij vlasnik Stanislav Kostka Sadovskij marshalok dvoru Francisheka Potockogo U 1765 roci yiyi vstanovili na golovnomu vivtari cerkvi a 1777 roku prikrasili novim sribnim okladom ozdoblenim pozolotoyu perlami samocvitami ta bogemskim sklom Z ciyeyi ikoni o Ignatij Binkovskij zrobiv kopiyu yaku zahovav u monastirskomu arhivi tomu narazi dostemenno nevidomo chi ye ikona sho nini zberigayetsya v monastiri originalnoyu chi kopiyeyu Okrim chudotvornoyi ikoni v monastiri zberigalisya j inshi relikviyi moshi svyatogo Onufriya podarovani monastiryu Francishekom Potockim chastinki moshej Svyatogo Vasiliya Velikogo svyashennomuchenika Josafata Kuncevicha zasnovnika ordenu vasilian velikomuchenika Yuriya pokrovitelya cerkvi chastochka Hresta na yakomu buv rozip yatij Isus Kristinopolskij Apostol Takozh monastir mav veliku biblioteku yaku zapochatkuvav Francishek Salezij Potockij pozhertvuvavshi 500 zlotih na kupivlyu knig Osnovu biblioteki sklali rukopisni knigi z Volsvinskogo i Gorodishenskogo monastiriv Perlinami biblioteki buli Gorodishenskij abo piznishe Kristinopilskij Apostol XII stolittya i Gorodiske abo Buchacke Yevangeliye XII XIII stolit Gorodiskij pam yanik 1484 roku Na dodachu do bagatstv biblioteki igumen monastirya o Kornilij Srochinskij u 1766 roci zapochatkuvav i viv do samoyi svoyeyi smerti hroniku pid nazvoyu Litopis monastirya Kristinopilskogo vid R B 1766 yaka narazi ye bezcinnim dzherelom istorichnih vidomostej pro monastir Kristinopil ta rodinu Potockih Na zhal stanom na pochatok XXI stolittya bilshist inkunabul vtracheni V ostannij tretini XVIII stolittya jmovirno u 1789 roci monastirski keliyi rozshirili dobuduvavshi krilo U 1797 roci budivli monastirya poshkodila pozhezha U 1794 roci pri monastiri vidkrilisya polska shkola ta gospital v yakomu monahi bezkoshtovno likuvali bidnih Na pochatku XIX stolittya iz postupovim zanepadom Kristinopolya zanepadaye i Svyato Yurskij monastir cej proces zbigayetsya u chasi iz zagalnoyu krizoyu chinu vasiliyan U 1882 roci chin reformuyut a u 1887 roci do reformi priyednuyetsya i monastir Svyatogo Yura Vidnovlyuyetsya misionerska ta katehizacijna diyalnist stvoryuyetsya nizka cerkovnih tovaristv najbilshim z yakih stalo bratstvo Apostolstva Molitvi abo zh Presolodkogo Sercya GNIH yake bulo stvorene u 1892 roci i za desyat nastupnih rokiv zaluchilo do sebe blizko 10 5 tis chleniv Togo zh 1892 roku pid provodom kristinopilskogo monastirya zasnuvali Zgromadzhennya Sester Sluzhebnic Neporochnoyi Divi Mariyi yake stalo pershim aktivnim zhinochim zgromadzhennyam v ukrayinskij cerkvi 1910 roku pri monastiri zasnuvali takozh zhinoche tovaristvo Sester Mironosic 15 lyutogo 1885 roku vasiliani organizuvali dlya meshkanciv mista narodnu chitalnyu vid tovaristva Prosvita v yakij takozh provodilisya naukovo populyarni lekciyi ta vistupav narodnij hor U 1888 roci v monastiri vidnovilisya bogoslovski vasilianski studiyi yaki z nevelikoyu perervoyu pid chas Pershoyi Svitovoyi vijni proisnuvali azh do 1945 roku U 1911 roci chitalnya Prosviti pereyihala do vidrestavrovanogo silami vasilian budinku navproti bernardinskogo monastirya okrim chitalni tut rozmistilisya teatralna zala kasa i nevelika kramnichka Z vidrodzhennyam Svyato Yurskogo monastirya vidnovlyuyutsya i monastirski budivli Tak u 1888 roci provoditsya chergove rozshirennya kelij V ostannij tretini XIX stolittya restavruyetsya i cerkva Svyatogo Yura kristinopolskij hudozhnik Feliks Zablockij u 1874 roci pozolotiv vivtar i rozmalyuvav presbiterij u 1883 roci pereoformiv bichnij prestol Svyatogo Mikolaya i vigotoviv novij hrest vin takozh pisav ikoni na prestoli U 1893 roci v cerkvi vstanovili novij ikonostas roboti monaha yezuyita Sagadina ikoni dlya ikonostasa namalyuvav lvivskij hudozhnik Karol Gajmrot U 1892 roci v kristinopolskomu monastiri sklav monashi obiti Andrej Sheptickij piznishe vin vikladav bogoslov ya u vasiliyanskih studiyah pri monastiri U 1902 roci Papa Rimskij Lev XIII nadav monastiryu Svyatogo Yura pravo na vidpusti na vsi veliki svyata na chest Divi Mariyi ta na svyato Svyatogo Onufriya moshi yakogo zberigalis u cerkvi Svyatogo Yura U 1906 roci z 14 listopada po 1 grudnya v Kristinopilskomu monastiri vidbulasya persha kapitula Chinu svyatogo Vasiliya Velikogo pislya jogo reformuvannya 6 14 serpnya 1909 roku druga kapitula 28 travnya 1909 roku vidbulosya perenesennya obrazu Svyatogo Apostola Petra yak darunok otciv vasilian Kristinopilskogo monastirya Svyatogo Yura novozbudovanomu hramu svyatih apostoliv Petra i Pavla u Sokali Monastir u XX stolitti Inter yer cerkvi Svyatogo Yuriya Pid chas Pershoyi Svitovoyi vijni monahi vasiliani monastirya Svyatogo Yura opikuvalisya poranenimi vdovami i sirotami Protyagom Drugoyi svitovoyi vijni v monastiri diyav nimeckij shpital tomu vasiliani zvernulisya do nastoyatelya susidnogo rimo katolickogo bernardinskogo monastirya otcya Yezhi Bileckogo iz prohannyam nadati primishennya kostelu Svyatogo Duha dlya provedennya svoyih sluzhb i nezvazhayuchi na togochasni skladni ukrayinsko polski vidnosini otec Bileckij vasilianam ne vidmoviv Pislya Drugoyi svitovoyi vijni deyakij chas Kristinopil perebuvav pid vladoyu novostvorenoyi Polskoyi Narodnoyi Respubliki U monastiri v yakomu na toj chas meshkalo majzhe 20 monahiv namagalisya rozmistiti miliciyu prote igumen vidmoviv argumentuyuchi ce tim sho monastir buv pid ohoronoyu konkordatu Vatikanu z Polsheyu za yakim Polsha zobov yazalasya shanuvati prava i vlasnist greko katolickoyi cerkvi na svoyij derzhavnij teritoriyi U 1946 roci polska vlada vse zh taki zmusila vasilian peredati chastinu monastirskih budivel pid potrebi polskogo vijska Togo roku pochalosya primusove viselennya ukrayinciv Kristinopolya do Radyanskogo Soyuzu U monastiri na toj chas lishilosya lishe tri svyashenniki otec Volodimir Kovalik otec Josafat Romanik otec Arsen Kulibaba i chernec na im ya Yakint Pilip reshta zh viyihali na Zahid she 1944 roku Parafiya cerkvi Svyatogo Yura skorotilasya do kilkoh desyatkiv osib Togo zh roku otec Kovalik viyihav do Polshi nastupnogo 1947 go roku za nim poyihali viseleni z monastirya otec Romanik otec Kulibaba ta brat Pilip yaki zmogli vivezti ikonu Kristinopolskoyi Bozhoyi materi cerkovnij posud ta veliku biblioteku monastirya Monastir faktichno pripiniv isnuvannya U 1951 roci na pidstavi radyansko polskoyi mizhuryadovoyi ugodi Kristinopil perejshov do SRSR Pislya vstanovlennya u misti radyanskoyi vladi monastir likviduvali a v monastirskih primishennyah rozmistilasya spochatku miliciya piznishe primishennya peredali pid shkolu mehanizaciyi ta golovnij poshti mista a u 1980 roci v kolishnij cerkvi vidkrili filial Lvivskogo muzeyu istoriyi religiyi ta ateyizmu a v monastirskih keliyah kartinnu galereyu Hocha monastir oficialno ne diyav deyaki svyashenniki vasiliyani taki yak Mar yan Chornega Dam yan Bogun Markiyan Kogut Ignatij Yantuh ta inshi pidpilno provodili religijnu diyalnist U 1959 roci za proektom arhitektora Igorya Starosolskogo vidnovili centralnij kupol cerkvi Vidnovlennya diyalnosti U listopadi 1989 roku cerkvu ta deyaki primishennya monastirya povernuli vasiliyanam i vzhe na svyato Vvedennya v Hram Presvyatoyi Divi Mariyi u cerkvi vidsluzhili pershu liturgiyu U 1990 roci chencyam peredali reshtu monastirskih budivel Pershim igumenom pislya vihodu z pidpillya stav o Mar yan Chornega U comu monastiri diyav i tvoriv o Markiyan Kogut cerkovnij pismennik tvorec chislennih akafistiv dovgolitnij politv yazen 7 kvitnya 1994 roku do monastirya povernulas chudotvorna ikona Bozhoyi Materi Kristinopilskoyi yaka do cogo zberigalasya u Varshavi Togo zh 1994 go roku pri monastiri zasnuvali duhovnij licej dlya yunakiv Novitnya istoriya obiteli Pri parafiyi Svyatogo Yuriya diyut Apostolstvo Molitvi 360 chleniv yaki aktivno berut uchast u riznih molinnyah ta zibrannyah Marijska druzhina Vivtarna druzhina Katehitichna nedilna shkola yaku provadyat Sestri Sluzhebnici Neporochnoyi Divi Mariyi Dva cerkovni hori U 2009 roci pri parafiyi bula provedena Mizhnarodna Prosha Vervici za uchasti troh Vladik na choli z Kir Mihayilom Koltunom Takozh odnochasno vidsvyatkovano 20 tu richnicyu vihodu UGKC z pidpillya Z ciyeyi nagodi bulo vigotovleno ta vrucheno yuvilejni gramoti ta medali tim yaki zmagalisya za legalizaciyu UGKC na Arbati u Moskvi 1988 r ta za geroyichnu pracyu v pidpilli Vid 2024 roku nastoyatelem monastirya ye o Joan Shkolik ChSVV U monastiri prozhivayut 6 svyashennikiv 1 diyakon i 2 brati Svyashenniki monastirya obslugovuyut krim miscevoyi parafiyi takozh parafiyi v s Bendyuga i s Mezhirichchya Igumenio Teodozij Grigorovich 1764 1766 pershij igumen monastirya o Kornilij Srochinskij 27 bereznya 1766 24 veresnya 1776 o Ampliyat Krizhanovskij 1776 1788 3 01 1788 v Kristinopoli o Inokentij Krizhanovskij 1788 1794 o V yacheslav Krinickij 1794 1810 o Markiyan Tarnavskij 1810 1815 o Varlaam Kompanevich 1815 1822 o Maksimiliyan Litinskij 1822 1826 18 12 1826 v Kristinopoli o Mavrikij Galkevich 1826 1835 6 11 1835 v Kristinopoli o Dorotej Pavlovskij 1835 1840 o Orest Kachkovskij 1840 1855 4 04 1855 v Kristinopoli o Antonij Kuchinskij 1855 1888 Vid Dobromilskoyi reformi o Antonij Mil TI 14 veresnya 19 grudnya 1888 o Francishek Radeckij TI 1888 1894 o Dionisij Tkachuk 1894 1896 o Aloyiz Varol TI 1896 1898 o Stanislav Lic TI 1898 1900 o Feliks Vercinskij TI 1900 1901 o Yeronim Malickij 1901 1902 o Anastasij Kalish 1902 1905 o Yeronim Malickij 1905 1906 o Onufrij Burdyak 1906 1912 o Ignatij Tisovskij 1912 1918 o Meletij Lonchina 1918 1928 o Platon Martinyuk 1928 1931 o Josif Zagvijskij 1931 1937 o Platon Martinyuk 1937 1942 o Pavlo Teodorovich 1942 1943 o Volodimir Kovalik 1943 1946 o Mar yan Chornega 1990 1992 pershij nastoyatel vidnovlenoyi obiteli o Dam yan Kastran o Simeon Chmola o Nazarij Leh o Martin Haburskij 2005 2007 o Ignatij Moskalyuk 2007 2020 o Yeremiya Ribakov 2020 2024 o Joan Shkolik z 2024 roku ArhitekturaKeliyi V ansambli monastirya poyednani risi piznogo baroko ta klasicizmu Cerkva Svyatogo Yuriya zvedena z kamenyu pryamokutna u plani oriyentovana po liniyi shid zahid ta skladayetsya z troh ob yemiv Golovnij ob yem vkritij elipsopodibnoyu baneyu na nevisokomu vosmikutnomu barabani z makivkoyu babinec ta shidna chastina dvoshilim dahom Golovnij fasad simetrichnij centralna vis akcentovana rizalitom uvinchanim trikutnim frontonom ta portalom Po obidva boki rizalitu roztashovani nishi eksedri zi statuyami svyatih Uvinchuye fasad attik iz dekorativnimi kam yanimi vazonami Stini cerkvi ta baraban rozchlenovani pilyastrami toskanskogo orderu Z pivnichno shidnogo boku do cerkvi prilyagaye korpus kelij dvopoverhovij ceglyanij G podibnij u plani Vnutrishnye planuvannya koridornogo tipu Dekoruvannya u viglyadi plaskih lopatok i barokovih vikonnih lishtv maye lishe pivnichno shidnij fasad inshi fasadi ne dekorovani Primitki ugcc ua Ukrayinska greko katolicka cerkva Arhiv originalu za 3 veresnya 2019 Procitovano 3 veresnya 2019 roku Yasinecka 1992 s 25 Yasinecka 1992 s 26 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 65 Cherneckij Vasil 1893 Litopis monastirya oo Vasiliyan u Kristinopoli od ego zasnuvannya 1763 do 1890 r Lviv s 5 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 63 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 64 PGiA USSR 1985 s 101 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 80 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 112 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 111 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 66 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 70 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 72 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 176 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 71 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 138 Yasinecka 1992 s 33 Yasinecka 1992 s 34 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 180 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 177 Yasinecka 1992 s 37 38 Zapiski ChSVV 1982 s 88 Zapiski ChSVV 1982 s 89 Arhiv originalu za 22 travnya 2017 Procitovano 4 chervnya 2017 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 190 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 222 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 235 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 237 Grinik Yarosh Zamojska 2010 s 238 Zapiski ChSVV 1982 s 309 www osbm org ua Provinciya svyatogo Mikolaya Vasiliyanskij chin svyatogo Iosafata v Ukrayini 06 travnya 2015 roku Arhiv originalu za 7 veresnya 2019 Procitovano 3 veresnya 2019 roku Yasinecka 1992 s 43 Zapiski ChSVV 1982 s 514 Zapiski ChSVV 1982 s 511 Zapiski ChSVV 1982 s 512 Zapiski ChSVV 1982 s 480 DzherelaGrinik G Yarosh Zamojska O Kristinopil 1692 1951 Chervonograd TzOV YuEKS 2010 256 s ISBN 978 966 2154 49 8 Oksana Yasinecka Novij Dvir Kristinopil Chervonograd Z istoriyi L Kraj 1992 5000 prim ISBN 5 7707 0936 7 Svyatoduhovskij kostel bernardinskogo monastyrya i keli XVIII v ul Bogdana Hmelnickogo 20 Pamyatniki gradostroitelstva i arhitektury Ukrainskoj SSR illyustrirovannyj spravochnik katalog Zharikov N L gl red Logvin G N otv red Govanyuk E M Kravec I M Mogytych I R Tregubova T A i dr K Budivelnik 1985 T 3 336 s 8000 prim Zapiski ChSVV 1982 T XI XVII vipusk 1 4 Posilannya ugcc ua Ukrayinska greko katolicka cerkva Arhiv originalu za 3 veresnya 2019 Procitovano 3 veresnya 2019 roku www osbm org ua Provinciya svyatogo Mikolaya Vasiliyanskij chin svyatogo Iosafata v Ukrayini 06 travnya 2015 roku Arhiv originalu za 7 veresnya 2019 Procitovano 3 veresnya 2019 roku