Гуго Вольф (нім. Hugo Wolf; 13 квітня 1860 — 22 лютого 1903) — словенський композитор, особливо відомий завдяки своїм пісням. Він надав цьому жанру концентровану експресивну виразність, що була унікальною у пізньоромантичній музиці: щось споріднене із Новою віденською школою у виразності, але зовсім відмінне в техніці.
Гуго Вольф | |
---|---|
нім. Hugo Wolf | |
![]() | |
Ім'я при народженні | англ. Hugo Philipp Jacob Wolf |
Народився | 13 березня 1860[1][2][…] Словень Градець, Словенія[4] |
Помер | 22 лютого 1903[1][2][…] (42 роки) Відень, Австро-Угорщина[5] ·ішемічний інсульт |
Поховання | Віденський центральний цвинтар |
Країна | ![]() ![]() |
Місце проживання | d |
Діяльність | композитор, музичний критик, музикознавець |
Галузь | композитор, музика[6], музикознавство[6] і музична критика[6] |
Alma mater | Віденський університет музики й виконавського мистецтва |
Вчителі | d |
Знання мов | німецька[1][6][7] |
Жанр | опера |
Magnum opus | d |
|
Мав декілька надзвичайних спалахів продуктивності, зокрема у 1888 та 1889 роках, депресія часто перебивала його творчі періоди, і його останній твір був написаний 1898 року, перед психічним розладом (прогресивний параліч, пізня форма сифілісу).
Ранні роки (1860—1887)
Гуго Вольф народився у містечку Віндішгретц (тепер Словень Градець, Словенія), тоді частині Австрійської імперії. По материній лінії він був родичем Герберта фон Караяна. Хоча Раушенбергер та біограф Вольфа Франк Валькер твердили, що предки батька Вольфа були переважно німці, недавні дослідження підтвердили, що Вольф був чистим словенцем, як з материної, так і з батькової сторони. (Прадід Вольфа народився у Шентюрі з прізвищем Vouk/Vovk, але згодом, коли переїхав у Словень Градець, його прізвище в офіційних церковних записах змінилося на німецький варіант Wolf). Гуго Вольф провів більшість свого життя у Відні, ставши представником «Нової Німецької» течії у камерно-вокальному жанрі, течії, яка виникла із експресивних, хроматичних і драматичних новаторств Ріхарда Вагнера.
Будучи обдарованою дитиною, Вольф навчався із чотирьох років гри на фортепіано та скрипці у свого батька і одного разу у початковій школі студіював фортепіано та музичну теорію із Себастіаном Вайкслером. Інші предмети, окрім музики, його не цікавили, він був виключений із першої середньої школи, як такий, що «повністю не відповідає вимогам», покинув іншу через складності в обов'язковому вивченні латини, і після того, як посварився із професором, що висловився про його «прокляту музику», залишив останню. Звідти він вступив до Віденської консерваторії, на велике розчарування свого батька, який сподівався, що його син не буде заробляти на життя музикою. Але ще раз був виключений через «порушення дисципліни», хоча Вольф, який часто бунтував, стверджував потім, що він покинув консерваторію через її консерватизм.
Побувши вісім місяців із родиною, він повернувся у Відень, щоб навчати музики. Хоча його запальний характер не дуже підходив для викладання, музичний талант Вольфа та його персональна привабливість прикликала увагу до нього та покровителів. Допомога благодійників дозволила йому жити творчістю, а дочка одного із його найбільших добродіїв надихала його творити — Валентина Франк, його перше кохання, що тривало три роки. Протягом їхніх відносин у його творах почали проявлятися риси зрілого стилю. Вольф був схильний до депресії та різких змін настрою, які будуть впливати на нього впродовж всього його життя. Коли Валентина покинула його прямо перед його 21-им днем народження, він був засмученим. Він повернувся додому, хоча його стосунки із родиною були теж напруженні: його батько був досі переконаним, що його син нероба і невдаха. Його коротке і невидатне перебування на посаді другого капельмейстра у Зальцбурзі тільки підсилили цю думку: Вольф не мав ні темпераменту, ні диригентської техніки, ні потягу до явного невагнерівького репертуару, щоб бути успішним, і через рік знову повернувся у Відень, щоб вчити майже за тих самих обставин, що й раніше.
Смерть Вагнера у лютому 1883 була іншою подією життя, що сильно вплинула на молодого композитора. Пісня «Zur Ruh, zur Ruh» була написана невдовзі після цього і вважається найкращим із його ранніх творів; припускається, що вона планувалася, як елегія для Ваuнера. Вольф часто зневірювався у своєму майбутньому в наступні роки, у світі, із якого його ідол відійшов, залишивши величезний шлях ще пройти і не давши вказівки, як це зробити. Це зробило його дуже імпульсивним, віддаляючи друзів і покровителів, хоча його шарм допоміг йому зберегти їх, більше ніж дії. Його пісні тим часом привернули увагу Ференца Ліста, якого він дуже поважав, і хто, як і інші наставники, порадив йому звернутися до більшої форми; цього разу він послухався цієї поради, написавши симфонічну поему «Пентесілея». Його діяльність як критика почалась. Він був нещадним у своїй критиці гірших творів, які, як він бачив, охоплювали музичну атмосферу того часу; твори Антона Рубінштейна він вважав особливо мерзенними. Але він настільки ж палко підтримував Ліста, Шуберта, Шопена, чиїх геніїв визнавав. Відомий як «Дикий Вольф» через інтенсивність та експресивну силу своїх звинувачень, своєю уїдливістю він заробив собі деяких ворогів. Він писав мало протягом цього часу і для того, що написав, не міг знайти виконавця; , очолюваний концертмейстром Віденського філармонічного оркестру , відмовиться навіть подивитися на його ре-мінорний квартет після того, як він був відібраний окремо в колону, і прем'єра «Пентесілеї» була сприйнята Віденським філармонічним оркестром, коли вони зіграли її на репетиції під батутою їхнього відомого консервативного диригента Ганса Ріхтера, як ніщо інше, ніж глузування над «людиною, що насмілилася критикувати „Маестро Брамса“», як сам Ріхтер їдко висловлювався.
Він покинув свою діяльність критика у 1887 році і почав знову компонувати; можливо і не так вже й неочікувано, його перші пісні, які він написав після перерви (на вірші Гете, Йозефа фон Ейхендорфа і Йозефа Віктора фон Шеффеля) наголошували на темах сили та рішучості при нещасті. Невдовзі після цього він закінчив коротку, дотепну одночастинну «Італійську Серенаду» для струнного квартету, яка вважається одним із найкращих зразків його зрілого інструментального стилю. Всього через тиждень потому його батько помер, залишивши його спустошеним, і він не писав до кінця року.
Зрілість (1888—1896)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRrTDBoMVoyOWZWMjlzWmk1cWNHY3ZNakF3Y0hndFNIVm5iMTlYYjJ4bUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
1888 і 1889 виявились надзвичайно продуктивними роками для Вольфа і стали поворотним моментом його життя. Після публікації великої кількості його пісень прикінці минулого року Вольф знову захотів повернутися до композиторства і поїхав у заміський будинок Вернерів — родинних друзів, яких Вольф знав із дитинства — у Перхтольдсдорф (куди можна було дістатися короткою мандрівкою поїздом із Відня), щоб втекти і творити на самоті. Тут він написав пісні на вірші Едуарда Меріке з шаленою швидкістю. Недовга перерва і зміна будинку, цього разу на заміський будинок більш знайомих друзів, Екштайнів, і він написав пісні на вірші Ейхендорфа, потому 51 пісню на текст Гете, які він завершив у 1889 році. Після літнього відпочинку «Іспанська книга пісень» була почата у жовтні 1889 року; хоча твори в іспанському дусі були популярними в той час, Вольф шукав вірші, які ще не були використані іншими композиторами.
Вольф одразу сам високо оцінив власні твори, із божевільним запалом розказуючи друзям, що це найкращі речі, які він досі створив (із допомогою та за наполяганням декількох найвпливовіших із них твори були вперше надруковані). Тепер про Вольфа будуть знати й за межами Відня. Тенор Фердинанд Єгер, якого Вольф чув у «Парсіфалі» під час своєї короткої перерви у компонуванні, був присутній на одному із перших концертів творів на вірші Меріке і скоро стане прихильником його музики, виконавши концерт із творів лише Вольфа та Бетховена у грудні 1888 року. Його твори були високо оцінені в періодичних виданнях, включаючи популярну німецьку газету . (Визнання було не завжди позитивним; прибічники Брамса, досі відчуваючи гострий біль від Вольфових нещадних відгуків, мстилися, коли взагалі нічого не могли зробити з ним. Біограф Брамса висміював Вольфа за його незріле письмо та зайві тональності; інший композитор відмовився поділити програму із ним, в той час, як Амалія Матерна, вагнерівська співачка, мусила скасувати свій сольний концерт із творів Вольфа, коли вона начебто зіткнулась із погрозою попасти у чорний список критиків, якщо виступить).
Всього лише декілька пісень, які завершили першу половину «Італійську книгу», було написано у 1891 перед тим, як Вольфове душевне й фізичне здоров'я знову погіршилося в кінці року; через виснаження від багатих на творчість декількох минулих років у поєднанні із ефектами сифілісу та депресивним характером він нічого не писав протягом наступних декількох років. Концерти із його творів продовжувалися в Австрії та Німеччині, збільшуючи славу про нього; навіть Брамс та критики, які раніше паплюжили Вольфа, давали схвальні відгуки. Проте Вольф був стурбований депресією, яка не давала йому можливості творити, що лише поглиблювало її. Він завершив оркестрування попередніх творів, але нові поки що не з'являлися і тим більше опера, яку він тепер задумав обов'язково написати, досі переконаний, що успіх у крупних формах є показником величі композитора.
Вольф із відразою відмовився від лібрето «Коррехідора», коли його вперше побачив у 1890 році, але тверде рішення написати оперу змусило його закрити очі на його вади другого разу. Заснована на «Трикутному капелюсі» Педро Антоніо де Аларкона, історія із чорним гумором про любовний трикутник із подружньою зрадою була знайома Вольфу особисто: він був декілька років закоханий у Меланію Кехерт, одруженою із його другом Гайнріхом Кехертом. (Припускається, що їхній роман почався всерйоз у 1884 році, коли Вольф супроводжував Кехертів на відпочинку; хоча Гайнріх дізнався про їхні стосунки у 1893, він залишився Вольфовим покровителем та чоловіком Меланії.) Опера була закінчена через дев'ять місяців і прем'єра пройшла із успіхом, але Вольфова музика не могла компенсувати слабкий текст, і опера була приречена на провал; вона не була успішно поновлена.
Поновлення творчих сил проявилися у закінченні Вольфом «Італійської книги пісень» із двома десятками пісень, написаними у березні та квітні 1896 року, написанні трьох пісень на вірші Мікеланджело у березні 1897 (планувалося шість) та підготовчій роботі протягом цього року до написання опери «Мануель Венегас».
Останні роки (1897—1903)
Остання поява Вольфа на концерті, де був його ранній прихильник Єгер, була у лютому 1897 року. Скоро після цього Вольф впав у божевілля, яке є характерною ознакою прогресивного паралічу, із дуже рідкими просвітками покращення. Він залишив шістдесят сторінок незакінченої опери «Мануель Венегас» (у 1897 році) із відчайдушними спробами завершити її, поки повністю не втратив здорового глузду; із середини 1899 року він не міг писати нічого взагалі й навіть пробував втопитися, після чого був поміщений у Віденську психіатричну лікарню за власним наполяганням. Меланія відвідувала його часто наприкінці його життя аж до його смерті 22 лютого 1903 року, але невірність своєму чоловікові мучила її, і вона покінчила життя самогубством у 1906 році.
Вольф похований на Центральному цвинтарі Відня, разом із багатьма іншими видатними композиторами.
Музика
Найбільший вплив на Вольфа мав Ріхард Вагнер, який, коли Вольф вперше приїхав до Віденської консерваторії, заохотив молодого композитора далі писати і спробувати себе у більш широкомасштабних творах, укріплюючи Вольфове бажання наслідувати свого музичного ідола. Його антипатія до Йоганнеса Брамса вилилася такою ж мірою у прихильність до вагнерівського музичного радикалізму та відразу до брамсівського музичного консерватизму.
Він найбільше відомий завдяки своїм пісням, його темперамент і природна схильність вилилися у більш інтимному, суб'єктивному та короткому музичному висловлюванні. Хоча він спершу вважав, що освоєння більш крупних форм є ознакою великого композитора (думка, яку підсилили ранні наставники), менша форма художньої пісні виявилась кращим засобом його музичного вираження і стала розглядатися як жанр, що найкраще підходить для його своєрідного генія. Пісні Вольфа відзначаються накопиченням відвертих музичних ідей та глибини почуттів, яке виросло із уміння Вольфа знаходити правильну музику до поезії, що його надихала.
На ранньому етапі свого творчого життя Вольф писав пісні на зразок пісень Шуберта та Шумана, особливо у період приблизно стосунків із Валентиною Франк. Припускається, що його вибір тексту пісень, разом із гріхом і тугою, був частково викликаний зараженням сифілісом. Симфонічна поема «Пентесілея», яка рідко виконується, є також бурхливою та яскраво кольористичною. Хоча Вольф любив Ліста, який заохотив його закінчити твір, він вважав музику Ліста надто сухою й академічною; йому бракувало у ній кольору та почуттів.
1888 став поворотним моментом у його стилі та кар'єрі: із музикою на слова Меріке, Ейхендорфа та Гете він відійшов від більш простого, діатонічного ліризму Шуберта до «власного виття». Меріке, зокрема, розкрив та доповнив музичний талант Вольфа: багато речей підходять під Вольфовий спосіб накладання музики на текст, його чорне почуття гумору подібне до Вольфового власного, його розуміння та образність вимагала більшої різноманітності композиторської техніки та текст задавав, що малювати. В пізніші роки його твори менше спиралися на текст, щоб дати йому музичне обрамлення, а більше на його одні чисто музичні ідеї; пізніші Іспанські та Італійські пісні відображають цей рух в сторону «абсолютної музики».
Вольф написав сотні пісень, три опери, музичні супроводи, музику для хору так само, як оркестрову, камерну та фортепіанну музику, яку рідко виконують. Його найвідоміший інструментальний твір — «Італійська серенада» (1887), спершу написана для струнного квартету, а потім оркестрована, яка стала початком його зрілого стилю.
Вольф відомий своїм використанням тональності з метою підсилення змісту. Концентрування на двох тональних зонах, для того, щоб музично змалювати двозначність та конфлікт у тексті — відмітна ознака його стилю, розв'язання відбувається тільки тоді, коли це відповідає змісту пісні. Тексти, які він обирав були часто наповнені тугою та неможливістю знайти вихід, і, відповідно, такими ж були тональні мандрівки, які ніяк не могли повернутися до початкової тональності.
Основні твори
Опери
- (нім. Der Corregidor, 1895)
- (незавершена, 1897)
Пісні
- Mörike-Lieder (1888), на вірші Едуарда Меріке.
- Eichendorff-Lieder (1889), на вірші Йозефа фон Ейхендорфа.
- Goethe-Lieder (1890), на вірші Йоганна Вольфганга фон Гете.
- Spanisches Liederbuch, nach Paul Heyse und Emanuel Geibel (1891)
- Italienisches Liederbuch, nach Paul Heyse (1892, 1896)
- Michelangelo Lieder (1897), на вірші Мікеланджело.
- (1890), на гімн
Інструментальні
- Струнний квартет, ре мінор (1878–84)
- Симфонічна поема Пентесілея (1883–85)
- Італійська Серенада (1887, струнний квартет; оркестрована у 1892)
Примітки
- Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- Encyclopædia Britannica
- SNAC — 2010.
- Deutsche Nationalbibliothek Record #118634712 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- Вольф Хуго // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохоров — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- Czech National Authority Database
- CONOR.Sl
- Branka Lapajne (4 квітня 2008). . Архів оригіналу за 16 грудня 2014. Процитовано 29 квітня 2015.
- Andreas Dorschel, 'Arbeit am Kanon. Zu Hugo Wolfs Musikkritiken', in Musicologica Austriaca XXVI (2007), pp. 43-52.
Література
- Andreas Dorschel, Hugo Wolf. In Selbstzeugnissen und Bilddokumenten, 2nd ed. (Rowohlt, Reinbek, 1992) (rowohlts bildmonographien 344)
- Newman, Ernest, Hugo Wolf (Methuen, London, 1907).
- Sams, Eric and Susan Youens, 'Hugo Wolf', Grove Music Online ed. L. Macy, (доступ за передплатою) [Архівовано 21 липня 2007 у WebCite]
- Thompson, Douglas S. «Musical Structure and Evocation of Time in Hugo Wolf's 'Ein Stundlein wohl vor Tag'» The National Association of Teachers of Singing Journal 65, No. 01, September/October (2008)
- Walker, Frank, Hugo Wolf — A Biography (J M Dent & Sons, London 1951). Includes extensive Bibliography (mainly biographical), pp. 448–461, and list of compositions, pp. 462–492.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Gugo Volf nim Hugo Wolf 13 kvitnya 1860 22 lyutogo 1903 slovenskij kompozitor osoblivo vidomij zavdyaki svoyim pisnyam Vin nadav comu zhanru koncentrovanu ekspresivnu viraznist sho bula unikalnoyu u piznoromantichnij muzici shos sporidnene iz Novoyu videnskoyu shkoloyu u viraznosti ale zovsim vidminne v tehnici Gugo Volfnim Hugo WolfIm ya pri narodzhenniangl Hugo Philipp Jacob WolfNarodivsya13 bereznya 1860 1860 03 13 1 2 Sloven Gradec Sloveniya 4 Pomer22 lyutogo 1903 1903 02 22 1 2 42 roki Viden Avstro Ugorshina 5 ishemichnij insultPohovannyaVidenskij centralnij cvintarKrayina Avstro Ugorshina Avstrijska imperiyaMisce prozhivannyadDiyalnistkompozitor muzichnij kritik muzikoznavecGaluzkompozitor muzika 6 muzikoznavstvo 6 i muzichna kritika 6 Alma materVidenskij universitet muziki j vikonavskogo mistectvaVchitelidZnannya movnimecka 1 6 7 ZhanroperaMagnum opusd Mediafajli u Vikishovishi Mav dekilka nadzvichajnih spalahiv produktivnosti zokrema u 1888 ta 1889 rokah depresiya chasto perebivala jogo tvorchi periodi i jogo ostannij tvir buv napisanij 1898 roku pered psihichnim rozladom progresivnij paralich piznya forma sifilisu Ranni roki 1860 1887 Gugo Volf narodivsya u mistechku Vindishgretc teper Sloven Gradec Sloveniya todi chastini Avstrijskoyi imperiyi Po materinij liniyi vin buv rodichem Gerberta fon Karayana Hocha Raushenberger ta biograf Volfa Frank Valker tverdili sho predki batka Volfa buli perevazhno nimci nedavni doslidzhennya pidtverdili sho Volf buv chistim slovencem yak z materinoyi tak i z batkovoyi storoni Pradid Volfa narodivsya u Shentyuri z prizvishem Vouk Vovk ale zgodom koli pereyihav u Sloven Gradec jogo prizvishe v oficijnih cerkovnih zapisah zminilosya na nimeckij variant Wolf Gugo Volf proviv bilshist svogo zhittya u Vidni stavshi predstavnikom Novoyi Nimeckoyi techiyi u kamerno vokalnomu zhanri techiyi yaka vinikla iz ekspresivnih hromatichnih i dramatichnih novatorstv Riharda Vagnera Buduchi obdarovanoyu ditinoyu Volf navchavsya iz chotiroh rokiv gri na fortepiano ta skripci u svogo batka i odnogo razu u pochatkovij shkoli studiyuvav fortepiano ta muzichnu teoriyu iz Sebastianom Vajkslerom Inshi predmeti okrim muziki jogo ne cikavili vin buv viklyuchenij iz pershoyi serednoyi shkoli yak takij sho povnistyu ne vidpovidaye vimogam pokinuv inshu cherez skladnosti v obov yazkovomu vivchenni latini i pislya togo yak posvarivsya iz profesorom sho vislovivsya pro jogo proklyatu muziku zalishiv ostannyu Zvidti vin vstupiv do Videnskoyi konservatoriyi na velike rozcharuvannya svogo batka yakij spodivavsya sho jogo sin ne bude zaroblyati na zhittya muzikoyu Ale she raz buv viklyuchenij cherez porushennya disciplini hocha Volf yakij chasto buntuvav stverdzhuvav potim sho vin pokinuv konservatoriyu cherez yiyi konservatizm Pobuvshi visim misyaciv iz rodinoyu vin povernuvsya u Viden shob navchati muziki Hocha jogo zapalnij harakter ne duzhe pidhodiv dlya vikladannya muzichnij talant Volfa ta jogo personalna privablivist priklikala uvagu do nogo ta pokroviteliv Dopomoga blagodijnikiv dozvolila jomu zhiti tvorchistyu a dochka odnogo iz jogo najbilshih dobrodiyiv nadihala jogo tvoriti Valentina Frank jogo pershe kohannya sho trivalo tri roki Protyagom yihnih vidnosin u jogo tvorah pochali proyavlyatisya risi zrilogo stilyu Volf buv shilnij do depresiyi ta rizkih zmin nastroyu yaki budut vplivati na nogo vprodovzh vsogo jogo zhittya Koli Valentina pokinula jogo pryamo pered jogo 21 im dnem narodzhennya vin buv zasmuchenim Vin povernuvsya dodomu hocha jogo stosunki iz rodinoyu buli tezh napruzhenni jogo batko buv dosi perekonanim sho jogo sin neroba i nevdaha Jogo korotke i nevidatne perebuvannya na posadi drugogo kapelmejstra u Zalcburzi tilki pidsilili cyu dumku Volf ne mav ni temperamentu ni dirigentskoyi tehniki ni potyagu do yavnogo nevagnerivkogo repertuaru shob buti uspishnim i cherez rik znovu povernuvsya u Viden shob vchiti majzhe za tih samih obstavin sho j ranishe Smert Vagnera u lyutomu 1883 bula inshoyu podiyeyu zhittya sho silno vplinula na molodogo kompozitora Pisnya Zur Ruh zur Ruh bula napisana nevdovzi pislya cogo i vvazhayetsya najkrashim iz jogo rannih tvoriv pripuskayetsya sho vona planuvalasya yak elegiya dlya Vaunera Volf chasto zneviryuvavsya u svoyemu majbutnomu v nastupni roki u sviti iz yakogo jogo idol vidijshov zalishivshi velicheznij shlyah she projti i ne davshi vkazivki yak ce zrobiti Ce zrobilo jogo duzhe impulsivnim viddalyayuchi druziv i pokroviteliv hocha jogo sharm dopomig jomu zberegti yih bilshe nizh diyi Jogo pisni tim chasom privernuli uvagu Ferenca Lista yakogo vin duzhe povazhav i hto yak i inshi nastavniki poradiv jomu zvernutisya do bilshoyi formi cogo razu vin posluhavsya ciyeyi poradi napisavshi simfonichnu poemu Pentesileya Jogo diyalnist yak kritika pochalas Vin buv neshadnim u svoyij kritici girshih tvoriv yaki yak vin bachiv ohoplyuvali muzichnu atmosferu togo chasu tvori Antona Rubinshtejna vin vvazhav osoblivo merzennimi Ale vin nastilki zh palko pidtrimuvav Lista Shuberta Shopena chiyih geniyiv viznavav Vidomij yak Dikij Volf cherez intensivnist ta ekspresivnu silu svoyih zvinuvachen svoyeyu uyidlivistyu vin zarobiv sobi deyakih vorogiv Vin pisav malo protyagom cogo chasu i dlya togo sho napisav ne mig znajti vikonavcya ocholyuvanij koncertmejstrom Videnskogo filarmonichnogo orkestru vidmovitsya navit podivitisya na jogo re minornij kvartet pislya togo yak vin buv vidibranij okremo v kolonu i prem yera Pentesileyi bula sprijnyata Videnskim filarmonichnim orkestrom koli voni zigrali yiyi na repeticiyi pid batutoyu yihnogo vidomogo konservativnogo dirigenta Gansa Rihtera yak nisho inshe nizh gluzuvannya nad lyudinoyu sho nasmililasya kritikuvati Maestro Bramsa yak sam Rihter yidko vislovlyuvavsya Vin pokinuv svoyu diyalnist kritika u 1887 roci i pochav znovu komponuvati mozhlivo i ne tak vzhe j neochikuvano jogo pershi pisni yaki vin napisav pislya perervi na virshi Gete Jozefa fon Ejhendorfa i Jozefa Viktora fon Sheffelya nagoloshuvali na temah sili ta rishuchosti pri neshasti Nevdovzi pislya cogo vin zakinchiv korotku dotepnu odnochastinnu Italijsku Serenadu dlya strunnogo kvartetu yaka vvazhayetsya odnim iz najkrashih zrazkiv jogo zrilogo instrumentalnogo stilyu Vsogo cherez tizhden potomu jogo batko pomer zalishivshi jogo spustoshenim i vin ne pisav do kincya roku Zrilist 1888 1896 Gugo Volf Fotografiya 1888 i 1889 viyavilis nadzvichajno produktivnimi rokami dlya Volfa i stali povorotnim momentom jogo zhittya Pislya publikaciyi velikoyi kilkosti jogo pisen prikinci minulogo roku Volf znovu zahotiv povernutisya do kompozitorstva i poyihav u zamiskij budinok Verneriv rodinnih druziv yakih Volf znav iz ditinstva u Perhtoldsdorf kudi mozhna bulo distatisya korotkoyu mandrivkoyu poyizdom iz Vidnya shob vtekti i tvoriti na samoti Tut vin napisav pisni na virshi Eduarda Merike z shalenoyu shvidkistyu Nedovga pererva i zmina budinku cogo razu na zamiskij budinok bilsh znajomih druziv Ekshtajniv i vin napisav pisni na virshi Ejhendorfa potomu 51 pisnyu na tekst Gete yaki vin zavershiv u 1889 roci Pislya litnogo vidpochinku Ispanska kniga pisen bula pochata u zhovtni 1889 roku hocha tvori v ispanskomu dusi buli populyarnimi v toj chas Volf shukav virshi yaki she ne buli vikoristani inshimi kompozitorami Volf odrazu sam visoko ociniv vlasni tvori iz bozhevilnim zapalom rozkazuyuchi druzyam sho ce najkrashi rechi yaki vin dosi stvoriv iz dopomogoyu ta za napolyagannyam dekilkoh najvplivovishih iz nih tvori buli vpershe nadrukovani Teper pro Volfa budut znati j za mezhami Vidnya Tenor Ferdinand Yeger yakogo Volf chuv u Parsifali pid chas svoyeyi korotkoyi perervi u komponuvanni buv prisutnij na odnomu iz pershih koncertiv tvoriv na virshi Merike i skoro stane prihilnikom jogo muziki vikonavshi koncert iz tvoriv lishe Volfa ta Bethovena u grudni 1888 roku Jogo tvori buli visoko ocineni v periodichnih vidannyah vklyuchayuchi populyarnu nimecku gazetu Viznannya bulo ne zavzhdi pozitivnim pribichniki Bramsa dosi vidchuvayuchi gostrij bil vid Volfovih neshadnih vidgukiv mstilisya koli vzagali nichogo ne mogli zrobiti z nim Biograf Bramsa vismiyuvav Volfa za jogo nezrile pismo ta zajvi tonalnosti inshij kompozitor vidmovivsya podiliti programu iz nim v toj chas yak Amaliya Materna vagnerivska spivachka musila skasuvati svij solnij koncert iz tvoriv Volfa koli vona nachebto zitknulas iz pogrozoyu popasti u chornij spisok kritikiv yaksho vistupit Vsogo lishe dekilka pisen yaki zavershili pershu polovinu Italijsku knigu bulo napisano u 1891 pered tim yak Volfove dushevne j fizichne zdorov ya znovu pogirshilosya v kinci roku cherez visnazhennya vid bagatih na tvorchist dekilkoh minulih rokiv u poyednanni iz efektami sifilisu ta depresivnim harakterom vin nichogo ne pisav protyagom nastupnih dekilkoh rokiv Koncerti iz jogo tvoriv prodovzhuvalisya v Avstriyi ta Nimechchini zbilshuyuchi slavu pro nogo navit Brams ta kritiki yaki ranishe paplyuzhili Volfa davali shvalni vidguki Prote Volf buv sturbovanij depresiyeyu yaka ne davala jomu mozhlivosti tvoriti sho lishe pogliblyuvalo yiyi Vin zavershiv orkestruvannya poperednih tvoriv ale novi poki sho ne z yavlyalisya i tim bilshe opera yaku vin teper zadumav obov yazkovo napisati dosi perekonanij sho uspih u krupnih formah ye pokaznikom velichi kompozitora Volf iz vidrazoyu vidmovivsya vid libreto Korrehidora koli jogo vpershe pobachiv u 1890 roci ale tverde rishennya napisati operu zmusilo jogo zakriti ochi na jogo vadi drugogo razu Zasnovana na Trikutnomu kapelyusi Pedro Antonio de Alarkona istoriya iz chornim gumorom pro lyubovnij trikutnik iz podruzhnoyu zradoyu bula znajoma Volfu osobisto vin buv dekilka rokiv zakohanij u Melaniyu Kehert odruzhenoyu iz jogo drugom Gajnrihom Kehertom Pripuskayetsya sho yihnij roman pochavsya vserjoz u 1884 roci koli Volf suprovodzhuvav Kehertiv na vidpochinku hocha Gajnrih diznavsya pro yihni stosunki u 1893 vin zalishivsya Volfovim pokrovitelem ta cholovikom Melaniyi Opera bula zakinchena cherez dev yat misyaciv i prem yera projshla iz uspihom ale Volfova muzika ne mogla kompensuvati slabkij tekst i opera bula prirechena na proval vona ne bula uspishno ponovlena Ponovlennya tvorchih sil proyavilisya u zakinchenni Volfom Italijskoyi knigi pisen iz dvoma desyatkami pisen napisanimi u berezni ta kvitni 1896 roku napisanni troh pisen na virshi Mikelandzhelo u berezni 1897 planuvalosya shist ta pidgotovchij roboti protyagom cogo roku do napisannya operi Manuel Venegas Ostanni roki 1897 1903 Ostannya poyava Volfa na koncerti de buv jogo rannij prihilnik Yeger bula u lyutomu 1897 roku Skoro pislya cogo Volf vpav u bozhevillya yake ye harakternoyu oznakoyu progresivnogo paralichu iz duzhe ridkimi prosvitkami pokrashennya Vin zalishiv shistdesyat storinok nezakinchenoyi operi Manuel Venegas u 1897 roci iz vidchajdushnimi sprobami zavershiti yiyi poki povnistyu ne vtrativ zdorovogo gluzdu iz seredini 1899 roku vin ne mig pisati nichogo vzagali j navit probuvav vtopitisya pislya chogo buv pomishenij u Vidensku psihiatrichnu likarnyu za vlasnim napolyagannyam Melaniya vidviduvala jogo chasto naprikinci jogo zhittya azh do jogo smerti 22 lyutogo 1903 roku ale nevirnist svoyemu cholovikovi muchila yiyi i vona pokinchila zhittya samogubstvom u 1906 roci Volf pohovanij na Centralnomu cvintari Vidnya razom iz bagatma inshimi vidatnimi kompozitorami MuzikaNajbilshij vpliv na Volfa mav Rihard Vagner yakij koli Volf vpershe priyihav do Videnskoyi konservatoriyi zaohotiv molodogo kompozitora dali pisati i sprobuvati sebe u bilsh shirokomasshtabnih tvorah ukriplyuyuchi Volfove bazhannya nasliduvati svogo muzichnogo idola Jogo antipatiya do Jogannesa Bramsa vililasya takoyu zh miroyu u prihilnist do vagnerivskogo muzichnogo radikalizmu ta vidrazu do bramsivskogo muzichnogo konservatizmu Vin najbilshe vidomij zavdyaki svoyim pisnyam jogo temperament i prirodna shilnist vililisya u bilsh intimnomu sub yektivnomu ta korotkomu muzichnomu vislovlyuvanni Hocha vin spershu vvazhav sho osvoyennya bilsh krupnih form ye oznakoyu velikogo kompozitora dumka yaku pidsilili ranni nastavniki mensha forma hudozhnoyi pisni viyavilas krashim zasobom jogo muzichnogo virazhennya i stala rozglyadatisya yak zhanr sho najkrashe pidhodit dlya jogo svoyeridnogo geniya Pisni Volfa vidznachayutsya nakopichennyam vidvertih muzichnih idej ta glibini pochuttiv yake viroslo iz uminnya Volfa znahoditi pravilnu muziku do poeziyi sho jogo nadihala Na rannomu etapi svogo tvorchogo zhittya Volf pisav pisni na zrazok pisen Shuberta ta Shumana osoblivo u period priblizno stosunkiv iz Valentinoyu Frank Pripuskayetsya sho jogo vibir tekstu pisen razom iz grihom i tugoyu buv chastkovo viklikanij zarazhennyam sifilisom Simfonichna poema Pentesileya yaka ridko vikonuyetsya ye takozh burhlivoyu ta yaskravo koloristichnoyu Hocha Volf lyubiv Lista yakij zaohotiv jogo zakinchiti tvir vin vvazhav muziku Lista nadto suhoyu j akademichnoyu jomu brakuvalo u nij koloru ta pochuttiv 1888 stav povorotnim momentom u jogo stili ta kar yeri iz muzikoyu na slova Merike Ejhendorfa ta Gete vin vidijshov vid bilsh prostogo diatonichnogo lirizmu Shuberta do vlasnogo vittya Merike zokrema rozkriv ta dopovniv muzichnij talant Volfa bagato rechej pidhodyat pid Volfovij sposib nakladannya muziki na tekst jogo chorne pochuttya gumoru podibne do Volfovogo vlasnogo jogo rozuminnya ta obraznist vimagala bilshoyi riznomanitnosti kompozitorskoyi tehniki ta tekst zadavav sho malyuvati V piznishi roki jogo tvori menshe spiralisya na tekst shob dati jomu muzichne obramlennya a bilshe na jogo odni chisto muzichni ideyi piznishi Ispanski ta Italijski pisni vidobrazhayut cej ruh v storonu absolyutnoyi muziki Volf napisav sotni pisen tri operi muzichni suprovodi muziku dlya horu tak samo yak orkestrovu kamernu ta fortepiannu muziku yaku ridko vikonuyut Jogo najvidomishij instrumentalnij tvir Italijska serenada 1887 spershu napisana dlya strunnogo kvartetu a potim orkestrovana yaka stala pochatkom jogo zrilogo stilyu Volf vidomij svoyim vikoristannyam tonalnosti z metoyu pidsilennya zmistu Koncentruvannya na dvoh tonalnih zonah dlya togo shob muzichno zmalyuvati dvoznachnist ta konflikt u teksti vidmitna oznaka jogo stilyu rozv yazannya vidbuvayetsya tilki todi koli ce vidpovidaye zmistu pisni Teksti yaki vin obirav buli chasto napovneni tugoyu ta nemozhlivistyu znajti vihid i vidpovidno takimi zh buli tonalni mandrivki yaki niyak ne mogli povernutisya do pochatkovoyi tonalnosti Osnovni tvoriOperi nim Der Corregidor 1895 nezavershena 1897 Pisni Morike Lieder 1888 na virshi Eduarda Merike Eichendorff Lieder 1889 na virshi Jozefa fon Ejhendorfa Goethe Lieder 1890 na virshi Joganna Volfganga fon Gete Spanisches Liederbuch nach Paul Heyse und Emanuel Geibel 1891 Italienisches Liederbuch nach Paul Heyse 1892 1896 Michelangelo Lieder 1897 na virshi Mikelandzhelo 1890 na gimn Instrumentalni Strunnij kvartet re minor 1878 84 Simfonichna poema Pentesileya 1883 85 Italijska Serenada 1887 strunnij kvartet orkestrovana u 1892 PrimitkiBibliotheque nationale de France BNF platforma vidkritih danih 2011 d Track Q19938912d Track Q54837d Track Q193563 Encyclopaedia Britannica d Track Q5375741 SNAC 2010 d Track Q29861311 Deutsche Nationalbibliothek Record 118634712 Gemeinsame Normdatei 2012 2016 d Track Q27302d Track Q36578 Volf Hugo Bolshaya sovetskaya enciklopediya v 30 t pod red A M Prohorov 3 e izd Moskva Sovetskaya enciklopediya 1969 d Track Q649d Track Q17378135 Czech National Authority Database d Track Q13550863 CONOR Sl d Track Q16744133 Branka Lapajne 4 kvitnya 2008 Arhiv originalu za 16 grudnya 2014 Procitovano 29 kvitnya 2015 Andreas Dorschel Arbeit am Kanon Zu Hugo Wolfs Musikkritiken in Musicologica Austriaca XXVI 2007 pp 43 52 LiteraturaAndreas Dorschel Hugo Wolf In Selbstzeugnissen und Bilddokumenten 2nd ed Rowohlt Reinbek 1992 rowohlts bildmonographien 344 Newman Ernest Hugo Wolf Methuen London 1907 Sams Eric and Susan Youens Hugo Wolf Grove Music Online ed L Macy dostup za peredplatoyu Arhivovano 21 lipnya 2007 u WebCite Thompson Douglas S Musical Structure and Evocation of Time in Hugo Wolf s Ein Stundlein wohl vor Tag The National Association of Teachers of Singing Journal 65 No 01 September October 2008 Walker Frank Hugo Wolf A Biography J M Dent amp Sons London 1951 Includes extensive Bibliography mainly biographical pp 448 461 and list of compositions pp 462 492