Теорія спокуси Фрейда (нім. Verführungstheorie) — гіпотеза, висунута в середині 1890-х років Зигмундом Фрейдом, яка, на його думку, дозволила вирішити проблему походження істерії та неврозу нав'язливих станів. За теорією, пригнічена пам'ять про досвід сексуального насильства чи розбещення в була основною передумовою для істеричних або нав'язливих симптомів, з додаванням активного сексуального досвіду до восьмирічного віку для останніх.
Теорія спокуси | |
Першовідкривач або винахідник | Зигмунд Фрейд |
---|---|
Дата відкриття (винаходу) | 1890-ті |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhtTDFOcFoyMTFibVJmWm5KbGRXUmZkVzFmTVRrd05TNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RVMmxuYlhWdVpGOW1jbVYxWkY5MWJWOHhPVEExTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У традиційному описі розвитку теорії спокушання Фрейд спочатку вважав, що його пацієнти розповідають більш-менш фактичні історії про сексуальне жорстоке поводження, і що сексуальне насильство є причиною багатьох неврозів та інших проблем психічного здоров'я його пацієнтів. За кілька років Фрейд відмовився від своєї теорії, дійшовши висновку, що спогади про сексуальне насильство насправді були уявними фантазіями.
Альтернативний погляд, який вийшов на перший план у нещодавній фрейдистській науці, підкреслює, що теорія, як це було сформульовано Фрейдом, полягала в тому, що істерія та обсесивний невроз є результатом несвідомих спогадів про сексуальне насильство в дитинстві. У трьох статтях про теорію спокушання, опублікованих у 1896 році, Фрейд стверджував, що з усіма своїми нинішніми пацієнтами він зміг розкрити таке насильство, переважно у віці до чотирьох років. Ці документи свідчать про те, що пацієнти не розповідали історій про сексуальне насильство в ранньому дитинстві; скоріше Фрейд використовував аналітичну інтерпретацію симптомів і асоціацій пацієнтів, а також тиск на пацієнта, намагаючись спонукати до «відтворення» глибоко витіснених спогадів, які він постулював. Хоча він повідомив, що йому вдалося досягти цієї мети, він також визнав, що пацієнти загалом залишалися невпевненими в тому, що те, що вони пережили, свідчить про те, що вони насправді зазнали сексуального насильства в дитинстві. Повідомлення Фрейда про епізод теорії зваблення зазнали низки змін протягом багатьох років, кульмінацією яких стала традиційна історія, заснована на його останній розповіді, у «Нових вступних лекціях з психоаналізу».
Теорія
Увечері 21 квітня 1896 року Зигмунд Фрейд виступив перед своїми колегами з Товариства психіатрії та неврології у Відні під назвою «». Використовуючи вибірку з 18 пацієнтів — чоловіків і жінок — зі своєї практики, він дійшов висновку, що всі вони були жертвами сексуального насильства з боку різних опікунів. Причина дистресу пацієнта полягала в травмі, нанесеній актором соціального середовища дитини. Джерело внутрішнього душевного болю лежало в дії, заподіяній дитині ззовні. Це призвело до його відомої «теорії спокуси».
Медичні журнали того часу не повідомляли про лекцію Фрейда. У Wiener klinische Wochenschrift, що виходить щотижня у Відні 14 травня 1896 року, було повідомлено про три статті зі зборів 21 квітня (стор. 420). Дві документи були представлені в звичайному порядку. Завжди практика полягала в тому, щоб давати назву статті, короткий виклад її змісту та звіт про подальшу дискусію. Але в цитуванні останньої статті стався розрив із традицією. Доповідь звучить так: Доцент Сигм. Freud: Über die Ätiologie der Hysterie (Зигмунд Фрейд, лектор: Про етіологію істерії). Не було жодного підсумку та жодного обговорення. Фрейд опублікував його через кілька тижнів у Wiener klinische Rundschau.
З іншого боку, Фрейд без проблем опублікував три статті на цю тему за лічені місяці. Було поставлено під сумнів те, що більшість колег Фрейда не визнавали існування сексуального насильства над дітьми. Було зазначено, що вони скептично ставилися до тверджень Фрейда про стовідсоткове підтвердження його теорії, і знали про критику, що його сугестивні клінічні процедури можуть призвести до результатів сумнівної достовірності.
Теорія спокуси Фрейда наголошує на причинному впливі виховання: формуванні розуму шляхом досвіду. Ця теорія стверджувала, що істерія та нав'язливий невроз спричинені витісненими спогадами про дитяче сексуальне насильство. Інфантильне сексуальне насильство, корінь усіх неврозів, полягає в передчасному введенні сексуальності в досвід дитини. Травма створює афекти та думки, які просто неможливо інтегрувати. Дорослий, у якого було нормальне, не травматичне дитинство, здатний стримувати та асимілювати сексуальні почуття в постійне самовідчуття. Фрейд припустив, що дорослі, які зазнали сексуального насильства в дитинстві, страждають від несвідомих спогадів і почуттів, несумісних з центральною масою думок і почуттів, які складають його або її досвід. Психічні розлади є прямим наслідком переживань, які неможливо засвоїти. Неусвідомлені спогади про дитяче сексуальне насильство були необхідною умовою для розвитку певних розладів, зокрема істерії. Але мала бути виконана ще одна умова: мала бути несвідома пам'ять про насильство.
Повідомлені докази
Фрейд мав багато даних, які підтверджували теорію спокуси, але замість того, щоб представити фактичні дані, на яких він базував свої висновки (його клінічні випадки і те, що він дізнався з них), або методи, які він використовував для отримання даних (його психоаналітичну техніку), він натомість звертався лише до доказів того, що дані, які він нібито отримав, були точними (що він виявив справжнє насильство). Він вважав, що спільнота ще не може впоратися з клінічними історіями про сексуальне насильство. Він не хотів представляти ці історії до того, як теорія спокушання стане більш прийнятною. Фрейд навів кілька аргументів на підтримку позиції, що спогади, які він розкрив, були справжніми. Одна з них, за Фрейдом, полягала в тому, що пацієнти не просто пам'ятали події, як вони зазвичай забували б матеріал; скоріше вони, по суті, знову переживали події з усіма супутніми болісними сенсорними переживаннями.
Двічі Фрейд писав, що він надасть клінічні докази для своїх тверджень, але він ніколи цього не зробив, що, на думку деяких критиків, означає, що їм слід було сприймати в основному на довіру. Тогочасна клінічна методологія Фрейда, яка передбачала символічне тлумачення симптомів, використання навіювання та здійснення тиску, щоб спонукати пацієнтів «відтворити» глибоко витіснені спогади, які він постулював, привела кількох учених Фрейда та істориків психології. щоб поставити під сумнів достовірність його висновків, чи то справжнє дитяче жорстоке поводження, чи, як він пізніше вирішив, несвідомі фантазії.
Відмова
Фрейд не опублікував причини, які привели до його відмови від теорії спокушання в 1897—1898 роках. Для цього ми маємо звернутися до листа, який він написав своєму довіреному Вільгельму Фліссу від 21 вересня 1897 року.
- По-перше, він посилався на свою нездатність «довести єдиний аналіз до реального висновку» та «відсутність повного успіху», на який він розраховував.
- По-друге, він писав про своє «здивування, що в усіх випадках батька, не виключаючи мого власного, потрібно було звинуватити в збоченстві», якщо він хотів підтримувати цю теорію; і «усвідомлення несподіваної частоти істерії… тоді як, звичайно, такі широко поширені збочення щодо дітей малоймовірні».
- По-третє, Фрейд посилався на ознаки того, що, як він стверджував, несвідоме не в змозі відрізнити факт від вигадки. У несвідомому немає ознак реальності, тому неможливо відрізнити правду від вигадки, наповненої почуттями.
- По-четверте, Фрейд писав про свою віру в те, що при «глибоко сягаючому психозі несвідома пам'ять не проривається [до свідомого], тому таємниця дитячих переживань не розкривається навіть у найбільш заплутаному маренні». (У тому ж листі Фрейд писав, що його втрата віри у свою теорію залишиться відомою лише йому самому та Флісу, і фактично він публічно не повідомляв про свою відмову від теорії до 1906 року)
Крах теорії зваблення призвів у 1897 році до появи нової теорії Фрейда про інфантильну сексуальність. Імпульси, фантазії та конфлікти, які, як стверджував Фрейд, виявив під невротичними симптомами своїх пацієнтів, походять не від зовнішнього забруднення, як він тепер вважав, а від розуму самої дитини.
Були деякі серйозні негативні наслідки цієї зміни. Найбільш очевидним негативним наслідком було те, що обмежена інтерпретація теорії дитячої сексуальності Фрейда змусила б деяких терапевтів та інших заперечувати повідомлення про сексуальне насильство як фантазію; ситуація, яка викликала багато критики (наприклад, The Freudian Coverup соціальної працівнці ). Однак без відмови від теорії спокуси такі поняття, як несвідоме, витіснення, , перенесення та опір, а також психосексуальні стадії розгортання дитинства ніколи б не були додані до людських знань.
У 1998 році, через століття після того, як Фрейд відмовився від теорії спокушання, група аналітиків і психологів, у тому числі , , , та , зустрілися в лікарні Маунт-Сінай, щоб переглянути теорію спокушання, під час якої вони обговорювали, що будь-який терапевт дійсно може знати про правдиву історію своїх пацієнтів і чи ця відсутність впевненості щодо правди має значення для лікування. Шенгольд назвав зустріч «Вудстоком епістемології». А аналітик Роберт Майклз, захищаючи відсутність у психоаналітиків історичної правди про своїх пацієнтів, сказав: «Ми експерти не в тому, щоб допомагати пацієнтам дізнатися факти, а в тому, щоб допомагати їм конструювати корисні міфи. Ми — лікарі фантазії, а не лікарі реальності».
Див. також
- Жан Лапланш, психоаналітик і теоретик, який взяв залишену теорію Фрейда та розробив свою теорію загального зваблення в 1987 році.
- Емма Екштайн — австрійська психоаналітикиня, суфражистка та публіцистка. Відома як одна з найважливіших ранніх пацієнток Зигмунда Фрейда.
- , французький лікар і один із перших, хто обстежив і повідомив про сексуальне насильство над дітьми
Примітки
- Masson (ed.) (1985), p. 187; Jones, E. (1953). Sigmund Freud: Life and Work. Volume 1. London: Hogarth Press, p. 289; Clark, R. W. (1980). Freud: The Man and the Cause. Jonathan Cape, p. 156.
- Jahoda, M. (1977). Freud and the Dilemmas of Psychology. London: Hogarth Press, p. 28; Clark (1980), p. 156; Gay, P. (1988). Freud: A Life for Our Time, Norton, pp. 92-94.
- Jahoda (1977), p. 28; Gay (1988), p. 96.
- Masson (ed.) (1985), pp. 141, 144; Garcia, E. E. (1987). Freud's Seduction Theory. The Psychological Study of the Child, Vol. 42. Yale University Press, pp. 443—468; Schimek, J. G. (1987). Fact and Fantasy in the Seduction Theory: a Historical Review. Journal of the American Psychoanalytic Association, xxxv: 937-65; Israëls, H. and Schatzman, M. (1993). The Seduction Theory. History of Psychiatry, iv: 23-59; McCullough, M.L. (2001). Freud's seduction theory and its rehabilitation: A saga of one mistake after another. Review of General Psychology, vol. 5, no. 1: 3-22.
- Masson (1984), pp. 276, 281; Garcia (1987); Schimek (1987); Israëls & Schatzman (1993); Salyard, A. (1994), On Not Knowing What You Know: Object-coercive Doubting and Freud's Announcement of the Seduction Theory, Psychoanalytic Review, 81(4), pp. 659—676.
- Schimek (1987); Smith, D. L. (1991). Hidden Conversations: An Introduction to Communicative Psychoanalysis, Routledge, pp. 9-10; Toews, J.E. (1991). Historicizing Psychoanalysis: Freud in His Time and for Our Time, Journal of Modern History, vol. 63 (pp. 504—545), p. 510, n.12; McNally, R.J. (2003), Remembering Trauma, Harvard University Press, pp. 159—169.
- Masson (1984), p. 273; Paul, R. A. (1985). Freud and the Seduction Theory: A Critical Examination of Masson's "The Assault on «Truth», Journal of Psychoanalytic Anthropology, vol. 8, pp. 161—187; Garcia (1987); Schimek, (1987); Eissler, (2001), pp. 114—116.
- Schimek, (1987); Israëls & Schatzman (1993); Salyard, A. (1994); Esterson, A. (2001).
- Gay, P. (1988). Freud: A Life for Our Time. New York: W. W. Norton
- Masson (1984), p. 6.
- Masson (1984), p. 11.
- Robinson, P. (1993). Freud and his Critics. University of California Press, p. 114—115; Borch-Jacobsen (1996), Neurotica: Freud and the Seduction Theory, October, 76, Spring 1996, MIT, pp. 15-43; Esterson, A. (2002).
- Masson (ed) 1985, pp. 141, 144; Schimek (1987); Smith (1991), pp. 7-8.
- Mitchell, S.A., & Black, M.J. (1995). Freud and Beyond: a history of modern psychoanalytic thought. Basic Books, New York
- Freud, S.E. 3, 1896a, pp. 151—152; 1896b, p. 166, 1896c, p. 211.
- Masson, J. M. (1984). The Assault on Truth: Freud's Suppression of the Seduction Theory, Farrar, Straus and Giroux, New York.
- Gleaves, D.H., Hernandez, E. (1999). Recent reformulations of Freud's development and abandonment of his seduction theory. History of psychology, 2 (4), 324—354.
- Esterson, A. (2001).
- Robinson, P. (1993), p. 107; Esterson (2001).
- Smith, (1991), pp. 11-14; Triplett, H. (2005). «The Misnomer of Freud's 'Seduction Theory'», Journal of the History of Ideas, 2005, University of Pennsylvania Press.
- Schimek (1987); Eissler (2001), pp. 114—116.
- Cioffi (1998[1974]), pp. 199—204; Schimek (1987); Salyard (1994); Esterson (1998); Eissler (2001), pp. 107—117; Allen, B. P. (1997). Personality Theories: Development, Growth and Diversity, Boston: Allyn & Bacon, pp. 43-45; Hergenhahn, B.R. (1997), An Introduction to the History of Psychology, Pacific Grove, CA: Brooks.Cole, pp. 484—485; McNally, R.J. (2003), Remembering Trauma, Cambridge, MA: Harvard University Press, pp. 159—169.
- Masson (ed.) (1985), pp. 264—266; Masson (1984), pp. 108—110; Israëls and Schatzman, (1993).
- Masson (ed.) (1985), p. 265; Masson (1984), p. 109.
- Israëls and Schatzman (1993); Esterson, A. (2001).
- Joyce, P.A. (1995). Psychoanalytic theory, child sexual abuse and clinical social work. Clinical social work journal, 23 (2), 199—214
- Boxer, Sarah (14 березня 1998). Analysts Get Together for a Synthesis. The New York Times (амер.). ISSN 0362-4331. Процитовано 11 вересня 2023.
- Boxer, Sarah (14 березня 1998). Analysts Get Together for a Synthesis. The New York Times (амер.). ISSN 0362-4331. Процитовано 11 вересня 2023.
Література
- Cioffi, Frank (1998 [1973]. «Was Freud a Liar?» Freud and the Question of Pseudoscience. Chicago: Open Court, pp. 199–204.
- Kurt R. Eissler, Freud and the seduction theory: A brief love affair, New York: International Universities Press, 2001
- Robert Fliess, Symbol, Dream and Psychosis: Volume III Psychoanalytic Series, 1973
- Esterson, Allen (1998). Jeffrey Masson and Freud's seduction theory: a new fable based on old myths. History of the Human Sciences, 11 (1), pp. 1–21. http://human-nature.com/esterson/
- Esterson, Allen (2001). The mythologizing of psychoanalytic history: deception and self-deception in Freud's accounts of the seduction theory episode. History of Psychiatry, Vol. 12 (3), pp. 329—352 [ 2008-08-28 у Wayback Machine.].
- Esterson, Allen (2002). The myth of Freud's ostracism by the medical community in 1896-1905: Jeffrey Masson's assault on truth. History of Psychology. 5 (2): 115—134. doi:10.1037/1093-4510.5.2.115. PMID 12096757.
- Freud, S. (1896a). Heredity and the aetiology of the neuroses. Standard Edition Vol. 3, 143—156.
- Freud, S. (1896b). Further remarks on the neuro-psychoses of defence. Standard Edition Vol. 3, 162—185.
- Freud, S. (1896c). The aetiology of hysteria. Standard Edition, Vol. 3, 191—221.
- Israëls, Han and Schatzman, Morton (1993). «The Seduction Theory» History of Psychiatry, iv: 23–59.
- Masson, Jeffrey M. (1984). The Assault on Truth: Freud's Suppression of the Seduction Theory. New York: Farrar, Straus and Giroux.
- Masson, Jeffrey M. (editor) (1985). The Complete Letters of Sigmund Freud to Wilhelm Fliess 1887—1904. ed. and trans. J. M. Masson. Cambridge, MA: Harvard University Press.
- Schimek, J. G. (1987). «Fact and Fantasy in the Seduction Theory: A Historical Review.» Journal of the American Psychoanalytic Association, xxxv: 937–65.
- Wolff, Larry (1995). Child Abuse in Freud's Vienna: Postcards From the End of the World. New York: New York University Press. ISBN . Originally published in 1988 as Postcards From the End of the World: Child Abuse in Freud's Vienna. New York: Atheneum. ISBN .
Посилання
- «Перегляд теорії Фрейда та спокушання»
- «Інтерв'ю з Ларрі Вольфом про Фрейда та теорію спокушання»
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Teoriya spokusi Frejda nim Verfuhrungstheorie gipoteza visunuta v seredini 1890 h rokiv Zigmundom Frejdom yaka na jogo dumku dozvolila virishiti problemu pohodzhennya isteriyi ta nevrozu nav yazlivih staniv Za teoriyeyu prignichena pam yat pro dosvid seksualnogo nasilstva chi rozbeshennya v bula osnovnoyu peredumovoyu dlya isterichnih abo nav yazlivih simptomiv z dodavannyam aktivnogo seksualnogo dosvidu do vosmirichnogo viku dlya ostannih Teoriya spokusi Pershovidkrivach abo vinahidnikZigmund Frejd Data vidkrittya vinahodu 1890 ti Zigmund Frejd zasnovnik psihoanalizu U tradicijnomu opisi rozvitku teoriyi spokushannya Frejd spochatku vvazhav sho jogo paciyenti rozpovidayut bilsh mensh faktichni istoriyi pro seksualne zhorstoke povodzhennya i sho seksualne nasilstvo ye prichinoyu bagatoh nevroziv ta inshih problem psihichnogo zdorov ya jogo paciyentiv Za kilka rokiv Frejd vidmovivsya vid svoyeyi teoriyi dijshovshi visnovku sho spogadi pro seksualne nasilstvo naspravdi buli uyavnimi fantaziyami Alternativnij poglyad yakij vijshov na pershij plan u neshodavnij frejdistskij nauci pidkreslyuye sho teoriya yak ce bulo sformulovano Frejdom polyagala v tomu sho isteriya ta obsesivnij nevroz ye rezultatom nesvidomih spogadiv pro seksualne nasilstvo v ditinstvi U troh stattyah pro teoriyu spokushannya opublikovanih u 1896 roci Frejd stverdzhuvav sho z usima svoyimi ninishnimi paciyentami vin zmig rozkriti take nasilstvo perevazhno u vici do chotiroh rokiv Ci dokumenti svidchat pro te sho paciyenti ne rozpovidali istorij pro seksualne nasilstvo v rannomu ditinstvi skorishe Frejd vikoristovuvav analitichnu interpretaciyu simptomiv i asociacij paciyentiv a takozh tisk na paciyenta namagayuchis sponukati do vidtvorennya gliboko vitisnenih spogadiv yaki vin postulyuvav Hocha vin povidomiv sho jomu vdalosya dosyagti ciyeyi meti vin takozh viznav sho paciyenti zagalom zalishalisya nevpevnenimi v tomu sho te sho voni perezhili svidchit pro te sho voni naspravdi zaznali seksualnogo nasilstva v ditinstvi Povidomlennya Frejda pro epizod teoriyi zvablennya zaznali nizki zmin protyagom bagatoh rokiv kulminaciyeyu yakih stala tradicijna istoriya zasnovana na jogo ostannij rozpovidi u Novih vstupnih lekciyah z psihoanalizu TeoriyaUvecheri 21 kvitnya 1896 roku Zigmund Frejd vistupiv pered svoyimi kolegami z Tovaristva psihiatriyi ta nevrologiyi u Vidni pid nazvoyu Vikoristovuyuchi vibirku z 18 paciyentiv cholovikiv i zhinok zi svoyeyi praktiki vin dijshov visnovku sho vsi voni buli zhertvami seksualnogo nasilstva z boku riznih opikuniv Prichina distresu paciyenta polyagala v travmi nanesenij aktorom socialnogo seredovisha ditini Dzherelo vnutrishnogo dushevnogo bolyu lezhalo v diyi zapodiyanij ditini zzovni Ce prizvelo do jogo vidomoyi teoriyi spokusi Medichni zhurnali togo chasu ne povidomlyali pro lekciyu Frejda U Wiener klinische Wochenschrift sho vihodit shotizhnya u Vidni 14 travnya 1896 roku bulo povidomleno pro tri statti zi zboriv 21 kvitnya stor 420 Dvi dokumenti buli predstavleni v zvichajnomu poryadku Zavzhdi praktika polyagala v tomu shob davati nazvu statti korotkij viklad yiyi zmistu ta zvit pro podalshu diskusiyu Ale v cituvanni ostannoyi statti stavsya rozriv iz tradiciyeyu Dopovid zvuchit tak Docent Sigm Freud Uber die Atiologie der Hysterie Zigmund Frejd lektor Pro etiologiyu isteriyi Ne bulo zhodnogo pidsumku ta zhodnogo obgovorennya Frejd opublikuvav jogo cherez kilka tizhniv u Wiener klinische Rundschau Z inshogo boku Frejd bez problem opublikuvav tri statti na cyu temu za licheni misyaci Bulo postavleno pid sumniv te sho bilshist koleg Frejda ne viznavali isnuvannya seksualnogo nasilstva nad ditmi Bulo zaznacheno sho voni skeptichno stavilisya do tverdzhen Frejda pro stovidsotkove pidtverdzhennya jogo teoriyi i znali pro kritiku sho jogo sugestivni klinichni proceduri mozhut prizvesti do rezultativ sumnivnoyi dostovirnosti Teoriya spokusi Frejda nagoloshuye na prichinnomu vplivi vihovannya formuvanni rozumu shlyahom dosvidu Cya teoriya stverdzhuvala sho isteriya ta nav yazlivij nevroz sprichineni vitisnenimi spogadami pro dityache seksualne nasilstvo Infantilne seksualne nasilstvo korin usih nevroziv polyagaye v peredchasnomu vvedenni seksualnosti v dosvid ditini Travma stvoryuye afekti ta dumki yaki prosto nemozhlivo integruvati Doroslij u yakogo bulo normalne ne travmatichne ditinstvo zdatnij strimuvati ta asimilyuvati seksualni pochuttya v postijne samovidchuttya Frejd pripustiv sho dorosli yaki zaznali seksualnogo nasilstva v ditinstvi strazhdayut vid nesvidomih spogadiv i pochuttiv nesumisnih z centralnoyu masoyu dumok i pochuttiv yaki skladayut jogo abo yiyi dosvid Psihichni rozladi ye pryamim naslidkom perezhivan yaki nemozhlivo zasvoyiti Neusvidomleni spogadi pro dityache seksualne nasilstvo buli neobhidnoyu umovoyu dlya rozvitku pevnih rozladiv zokrema isteriyi Ale mala buti vikonana she odna umova mala buti nesvidoma pam yat pro nasilstvo Povidomleni dokaziFrejd mav bagato danih yaki pidtverdzhuvali teoriyu spokusi ale zamist togo shob predstaviti faktichni dani na yakih vin bazuvav svoyi visnovki jogo klinichni vipadki i te sho vin diznavsya z nih abo metodi yaki vin vikoristovuvav dlya otrimannya danih jogo psihoanalitichnu tehniku vin natomist zvertavsya lishe do dokaziv togo sho dani yaki vin nibito otrimav buli tochnimi sho vin viyaviv spravzhnye nasilstvo Vin vvazhav sho spilnota she ne mozhe vporatisya z klinichnimi istoriyami pro seksualne nasilstvo Vin ne hotiv predstavlyati ci istoriyi do togo yak teoriya spokushannya stane bilsh prijnyatnoyu Frejd naviv kilka argumentiv na pidtrimku poziciyi sho spogadi yaki vin rozkriv buli spravzhnimi Odna z nih za Frejdom polyagala v tomu sho paciyenti ne prosto pam yatali podiyi yak voni zazvichaj zabuvali b material skorishe voni po suti znovu perezhivali podiyi z usima suputnimi bolisnimi sensornimi perezhivannyami Dvichi Frejd pisav sho vin nadast klinichni dokazi dlya svoyih tverdzhen ale vin nikoli cogo ne zrobiv sho na dumku deyakih kritikiv oznachaye sho yim slid bulo sprijmati v osnovnomu na doviru Togochasna klinichna metodologiya Frejda yaka peredbachala simvolichne tlumachennya simptomiv vikoristannya naviyuvannya ta zdijsnennya tisku shob sponukati paciyentiv vidtvoriti gliboko vitisneni spogadi yaki vin postulyuvav privela kilkoh uchenih Frejda ta istorikiv psihologiyi shob postaviti pid sumniv dostovirnist jogo visnovkiv chi to spravzhnye dityache zhorstoke povodzhennya chi yak vin piznishe virishiv nesvidomi fantaziyi VidmovaFrejd ne opublikuvav prichini yaki priveli do jogo vidmovi vid teoriyi spokushannya v 1897 1898 rokah Dlya cogo mi mayemo zvernutisya do lista yakij vin napisav svoyemu dovirenomu Vilgelmu Flissu vid 21 veresnya 1897 roku Po pershe vin posilavsya na svoyu nezdatnist dovesti yedinij analiz do realnogo visnovku ta vidsutnist povnogo uspihu na yakij vin rozrahovuvav Po druge vin pisav pro svoye zdivuvannya sho v usih vipadkah batka ne viklyuchayuchi mogo vlasnogo potribno bulo zvinuvatiti v zbochenstvi yaksho vin hotiv pidtrimuvati cyu teoriyu i usvidomlennya nespodivanoyi chastoti isteriyi todi yak zvichajno taki shiroko poshireni zbochennya shodo ditej malojmovirni Po tretye Frejd posilavsya na oznaki togo sho yak vin stverdzhuvav nesvidome ne v zmozi vidrizniti fakt vid vigadki U nesvidomomu nemaye oznak realnosti tomu nemozhlivo vidrizniti pravdu vid vigadki napovnenoyi pochuttyami Po chetverte Frejd pisav pro svoyu viru v te sho pri gliboko syagayuchomu psihozi nesvidoma pam yat ne prorivayetsya do svidomogo tomu tayemnicya dityachih perezhivan ne rozkrivayetsya navit u najbilsh zaplutanomu marenni U tomu zh listi Frejd pisav sho jogo vtrata viri u svoyu teoriyu zalishitsya vidomoyu lishe jomu samomu ta Flisu i faktichno vin publichno ne povidomlyav pro svoyu vidmovu vid teoriyi do 1906 roku Krah teoriyi zvablennya prizviv u 1897 roci do poyavi novoyi teoriyi Frejda pro infantilnu seksualnist Impulsi fantaziyi ta konflikti yaki yak stverdzhuvav Frejd viyaviv pid nevrotichnimi simptomami svoyih paciyentiv pohodyat ne vid zovnishnogo zabrudnennya yak vin teper vvazhav a vid rozumu samoyi ditini Buli deyaki serjozni negativni naslidki ciyeyi zmini Najbilsh ochevidnim negativnim naslidkom bulo te sho obmezhena interpretaciya teoriyi dityachoyi seksualnosti Frejda zmusila b deyakih terapevtiv ta inshih zaperechuvati povidomlennya pro seksualne nasilstvo yak fantaziyu situaciya yaka viklikala bagato kritiki napriklad The Freudian Coverup socialnoyi pracivnci Odnak bez vidmovi vid teoriyi spokusi taki ponyattya yak nesvidome vitisnennya perenesennya ta opir a takozh psihoseksualni stadiyi rozgortannya ditinstva nikoli b ne buli dodani do lyudskih znan U 1998 roci cherez stolittya pislya togo yak Frejd vidmovivsya vid teoriyi spokushannya grupa analitikiv i psihologiv u tomu chisli ta zustrilisya v likarni Maunt Sinaj shob pereglyanuti teoriyu spokushannya pid chas yakoyi voni obgovoryuvali sho bud yakij terapevt dijsno mozhe znati pro pravdivu istoriyu svoyih paciyentiv i chi cya vidsutnist vpevnenosti shodo pravdi maye znachennya dlya likuvannya Shengold nazvav zustrich Vudstokom epistemologiyi A analitik Robert Majklz zahishayuchi vidsutnist u psihoanalitikiv istorichnoyi pravdi pro svoyih paciyentiv skazav Mi eksperti ne v tomu shob dopomagati paciyentam diznatisya fakti a v tomu shob dopomagati yim konstruyuvati korisni mifi Mi likari fantaziyi a ne likari realnosti Div takozhZhan Laplansh psihoanalitik i teoretik yakij vzyav zalishenu teoriyu Frejda ta rozrobiv svoyu teoriyu zagalnogo zvablennya v 1987 roci Emma Ekshtajn avstrijska psihoanalitikinya sufrazhistka ta publicistka Vidoma yak odna z najvazhlivishih rannih paciyentok Zigmunda Frejda francuzkij likar i odin iz pershih hto obstezhiv i povidomiv pro seksualne nasilstvo nad ditmiPrimitkiMasson ed 1985 p 187 Jones E 1953 Sigmund Freud Life and Work Volume 1 London Hogarth Press p 289 Clark R W 1980 Freud The Man and the Cause Jonathan Cape p 156 Jahoda M 1977 Freud and the Dilemmas of Psychology London Hogarth Press p 28 Clark 1980 p 156 Gay P 1988 Freud A Life for Our Time Norton pp 92 94 Jahoda 1977 p 28 Gay 1988 p 96 Masson ed 1985 pp 141 144 Garcia E E 1987 Freud s Seduction Theory The Psychological Study of the Child Vol 42 Yale University Press pp 443 468 Schimek J G 1987 Fact and Fantasy in the Seduction Theory a Historical Review Journal of the American Psychoanalytic Association xxxv 937 65 Israels H and Schatzman M 1993 The Seduction Theory History of Psychiatry iv 23 59 McCullough M L 2001 Freud s seduction theory and its rehabilitation A saga of one mistake after another Review of General Psychology vol 5 no 1 3 22 Masson 1984 pp 276 281 Garcia 1987 Schimek 1987 Israels amp Schatzman 1993 Salyard A 1994 On Not Knowing What You Know Object coercive Doubting and Freud s Announcement of the Seduction Theory Psychoanalytic Review 81 4 pp 659 676 Schimek 1987 Smith D L 1991 Hidden Conversations An Introduction to Communicative Psychoanalysis Routledge pp 9 10 Toews J E 1991 Historicizing Psychoanalysis Freud in His Time and for Our Time Journal of Modern History vol 63 pp 504 545 p 510 n 12 McNally R J 2003 Remembering Trauma Harvard University Press pp 159 169 Masson 1984 p 273 Paul R A 1985 Freud and the Seduction Theory A Critical Examination of Masson s The Assault on Truth Journal of Psychoanalytic Anthropology vol 8 pp 161 187 Garcia 1987 Schimek 1987 Eissler 2001 pp 114 116 Schimek 1987 Israels amp Schatzman 1993 Salyard A 1994 Esterson A 2001 Gay P 1988 Freud A Life for Our Time New York W W Norton Masson 1984 p 6 Masson 1984 p 11 Robinson P 1993 Freud and his Critics University of California Press p 114 115 Borch Jacobsen 1996 Neurotica Freud and the Seduction Theory October 76 Spring 1996 MIT pp 15 43 Esterson A 2002 Masson ed 1985 pp 141 144 Schimek 1987 Smith 1991 pp 7 8 Mitchell S A amp Black M J 1995 Freud and Beyond a history of modern psychoanalytic thought Basic Books New York Freud S E 3 1896a pp 151 152 1896b p 166 1896c p 211 Masson J M 1984 The Assault on Truth Freud s Suppression of the Seduction Theory Farrar Straus and Giroux New York Gleaves D H Hernandez E 1999 Recent reformulations of Freud s development and abandonment of his seduction theory History of psychology 2 4 324 354 Esterson A 2001 Robinson P 1993 p 107 Esterson 2001 Smith 1991 pp 11 14 Triplett H 2005 The Misnomer of Freud s Seduction Theory Journal of the History of Ideas 2005 University of Pennsylvania Press Schimek 1987 Eissler 2001 pp 114 116 Cioffi 1998 1974 pp 199 204 Schimek 1987 Salyard 1994 Esterson 1998 Eissler 2001 pp 107 117 Allen B P 1997 Personality Theories Development Growth and Diversity Boston Allyn amp Bacon pp 43 45 Hergenhahn B R 1997 An Introduction to the History of Psychology Pacific Grove CA Brooks Cole pp 484 485 McNally R J 2003 Remembering Trauma Cambridge MA Harvard University Press pp 159 169 Masson ed 1985 pp 264 266 Masson 1984 pp 108 110 Israels and Schatzman 1993 Masson ed 1985 p 265 Masson 1984 p 109 Israels and Schatzman 1993 Esterson A 2001 Joyce P A 1995 Psychoanalytic theory child sexual abuse and clinical social work Clinical social work journal 23 2 199 214 Boxer Sarah 14 bereznya 1998 Analysts Get Together for a Synthesis The New York Times amer ISSN 0362 4331 Procitovano 11 veresnya 2023 Boxer Sarah 14 bereznya 1998 Analysts Get Together for a Synthesis The New York Times amer ISSN 0362 4331 Procitovano 11 veresnya 2023 LiteraturaCioffi Frank 1998 1973 Was Freud a Liar Freud and the Question of Pseudoscience Chicago Open Court pp 199 204 Kurt R Eissler Freud and the seduction theory A brief love affair New York International Universities Press 2001 Robert Fliess Symbol Dream and Psychosis Volume III Psychoanalytic Series 1973 Esterson Allen 1998 Jeffrey Masson and Freud s seduction theory a new fable based on old myths History of the Human Sciences 11 1 pp 1 21 http human nature com esterson Esterson Allen 2001 The mythologizing of psychoanalytic history deception and self deception in Freud s accounts of the seduction theory episode History of Psychiatry Vol 12 3 pp 329 352 2008 08 28 u Wayback Machine Esterson Allen 2002 The myth of Freud s ostracism by the medical community in 1896 1905 Jeffrey Masson s assault on truth History of Psychology 5 2 115 134 doi 10 1037 1093 4510 5 2 115 PMID 12096757 Freud S 1896a Heredity and the aetiology of the neuroses Standard Edition Vol 3 143 156 Freud S 1896b Further remarks on the neuro psychoses of defence Standard Edition Vol 3 162 185 Freud S 1896c The aetiology of hysteria Standard Edition Vol 3 191 221 Israels Han and Schatzman Morton 1993 The Seduction Theory History of Psychiatry iv 23 59 Masson Jeffrey M 1984 The Assault on Truth Freud s Suppression of the Seduction Theory New York Farrar Straus and Giroux Masson Jeffrey M editor 1985 The Complete Letters of Sigmund Freud to Wilhelm Fliess 1887 1904 ed and trans J M Masson Cambridge MA Harvard University Press Schimek J G 1987 Fact and Fantasy in the Seduction Theory A Historical Review Journal of the American Psychoanalytic Association xxxv 937 65 Wolff Larry 1995 Child Abuse in Freud s Vienna Postcards From the End of the World New York New York University Press ISBN 0814792871ISBN 0814792871 Originally published in 1988 as Postcards From the End of the World Child Abuse in Freud s Vienna New York Atheneum ISBN 978 0689118838ISBN 978 0689118838 Posilannya Pereglyad teoriyi Frejda ta spokushannya Interv yu z Larri Volfom pro Frejda ta teoriyu spokushannya