Соло́дирі — село в Україні, у Хорошівській селищній територіальній громаді Житомирського району Житомирської області. Населення становить 390 осіб (2001).
село Солодирі | |
---|---|
Країна | |
Область | Житомирська область |
Район | Житомирський район |
Громада | Хорошівська селищна громада |
Код КАТОТТГ | UA18040570470014658 |
Облікова картка | с. Солодирі |
Основні дані | |
Населення | 390 |
Площа | 1,35 км² |
Густота населення | 288,89 осіб/км² |
Поштовий індекс | 12141 |
Географічні дані | |
Географічні координати | 50°33′03″ пн. ш. 28°20′27″ сх. д. / 50.55083° пн. ш. 28.34083° сх. д.Координати: 50°33′03″ пн. ш. 28°20′27″ сх. д. / 50.55083° пн. ш. 28.34083° сх. д. |
Місцева влада | |
Адреса ради | вул. Героїв України, 13, смт Хорошів, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12101 |
Карта | |
![]() Солодирі | |
![]() Солодирі | |
Мапа | |
Географія
Загальна площа села — 1,35 км².
Солодирі розташовані в межах природно-географічного краю Полісся і за 10 км від центру громади — міста Хорошів. Найближча залізнична станція — Нова Борова, за 29 км.
Населення
За даними перепису 2001 року населення села становило 390 осіб, з них 99,49 % зазначили рідною українську мову, а 0,51 % — російську.
Історія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTgzTHpkaEx5VkVNQ1U1UmlWRU1DVkNOU1ZFTVNVNE1DVkVNU1U0T0NWRU1DVkNNRjhsUkRFbE9UWWxSREVsT0RFbFJERWxPRElsUkRBbFFrVWxSREVsT0RBbFJEQWxRamdsUkRFbE9EY2xSREFsUWtRbFJEQWxRakJmSlVRd0pVSkVKVVF3SlVJd0pVUXdKVUkzSlVRd0pVSXlKVVF3SlVJd1h5VkVNQ1ZCTlNWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlNWRU1TVTRPQ1ZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNNRjh0WHlWRU1TVTRNU1ZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDUWlWRU1DVkNSVjhsUkRBbE9UTWxSREFsUWtVbFJERWxPREFsUkRBbFFrVWxSREVsT0RnbFJEQWxRa0VsUkRBbFFrVWxSREFsUWpJbFJEQWxRamdsUkRFbE9EY2xSREVsT1RZbE1rTmZNVFU0TVY4bFJERWxPREFsUkRFbE9UWWxSREFsUWtFdWFuQm4uanBn.jpg)
Село було засноване перед 1581 роком, воно згадується у реєстрі побору Київського воєводства 1581 року як маєток Олександра Фридриховича Пронського. У 1628 році село було власністю Стефана Немирича. У 1650 році, в часи контрреформації в Речі Посполитій, релігійний дисидент Даніель Цвікер із Ґданська через свої переконання був змушений переховуватися від переслідування на Поліссі в общині братів-социніан Немиричів на замках у Горошках і Черняхові. Вчений лікар і богослов займався тут лікарською практикою і досліджував фауну поліських боліт, він створив найдетальнішу карту Полісся, на якій позначив поширення польської кошенілі, з якої виготовляли цінний барвник червоно-пурпурового кольору — кармін. На цій карті, вигравіюваній Вільгельмом Гондіусом і виданій у 1650 році у Ґданську, село позначене як Solodyry (Солодири). У 1754 році Sołodyry (пол. Солодири) як частина Горошківського маєтку, до якого входили й інші села, належали спадкоємцям Немиричів, але село перебувало в оренді у пана Хажевського. Мешканці Солодирів були парафіянами церкви Покрови Пресвятої Богородиці в сусідньому Сколобові, метричні книги з якої, починаючи з 1797 року, зберігаються у Державному Архіві Житомирської області.
У 1860 роках в Солодирах оселились німецькі переселенці. Їх вабила чудова природа України. Клімат м'який. Сонця багато. Земля — першокласний чорнозем. А якщо прикласти знання, праця, любов і догляд, то капітал виростав, як на дріжджах. Пшеницю збирали по 100 пудів з гектара. Чутки розліталися швидко, і німецький народ рушив в Україну, облаштовувався і ставав на ноги. Приїжджали меноніти, померанці, мандрівні силезькі лісоруби, шваби і брандербуржці. Їхали з Данцига, Торуня, Галичини і Прусії. Переселялися німці-суконщікі і вільні селяни з Польщі.
Німці зовсім не збиралися колонізувати незнайомий дикий край — ці скромні, працьовиті люди хотіли просто вибратися з нужди і злиднів. Хотіли прогодувати свої сім'ї, щось заробити, щоб залишилося дітям у спадок. Хотіли щоб їх ніхто не тривожив. Хотіли безперешкодно молитися Богу за канонами своєї релігії і ростити в мирі своїх дітей.
Колоністи привозили передову західну культуру, працьовитість і вміння господарювати. Брали наділи у польських панів в оренду, а потім викуповували.
Кругом — квітучі луки, чудові пасовища, багато лісів. Ліси старі, могутні. У них повно горіхів, грибів, ягід, кроликів, вовків і всякої птиці Багато дерев мали дупла, дупла були заповнені дикими бджолами і запашним солодким медом. Звідси і назва села: з двох українських слів «солодкий» і «діра», тобто «дупло». Солодкі діри, тобто Солодирі.
Для перших німецьких переселенців тут були тяжкі дні. Треба було корчувати ліс, осушувати землю, займатися землеробством і скотарством, охороняти худобу від диких звірів. Жили в Спочатку в землянках. Потім будували будинки. Першими громадськими будівлями в колоніях завжди були церква і школа.
1883 року німецька громада отримала дозвіл на відкриття іновірної школи в Солодирях, де навчалося згодом 66 дітей німецьких поселенців з навколишніх сіл і колоній.
Намці розповідали, що «перші колоністи заробляли ранню смерть, другі — ситий шлунок, треті — солодке життя». Через село протікала невеличка річечка Ірша. Село знаходилося в 18-и кілометрах від центральної садиби німецької колонії «Heimtal» в Ємільчине, з великим лютеранським приходом «Геймталь», який налічував 3000 парафіян. Її українське назва — «Стара Буда». У 10 кілометрах був райцентр Пулини, а там і до Житомира недалеко, в якому німцім приваблював величезний базар.
У селі всі люди жили дружно, без проблем: німці, євреї, українці, поляки, чехи, росіяни. Як одна сім'я. Діти підростали і одружувалися між собою, незважаючи на різні національності. нас поважали, говорили: «На німцях можна вдома будувати, вони — надійні партнери». Українці називали дітей німецькими іменами, в честь доброго сусіда або справжнього друга. Віталися словами: «Дякуйте Ісусу!», Відповідали: «Хваліть його!» Дякували не сьогоднішнім «спасибі», а повністю — «Спаси Бог!».
На мапі 1911—1912 років населений пункт позначений як колонія Солодирі.
Перед Першою світовою війною в селі проживав 371 чоловік. Була своя школа, магазин, сушарка для тютюну, німецьке і православне кладовище.
Був православний молитовний будинок з дзвіницею, лютеранська церква. Попа не було, був диякон.
У 1866 році утворилася ще одна громада евангелістіческіх баптистів, які приїхали з Польщі. А в 1906 році побудували найбільший в окрузі великий баптистський молитовний будинок з червоної цегли на 1500 місць і з балконом — ще на 500 осіб. У ньому був навіть басейн для хрещення. На службу збиралися жителі всіх найближчих сіл і хуторів. Богослужіння відвідували неодмінно ошатними. Одягали все найкраще. Тільки в церковному духовому оркестрі було 85 музикантів.
Ще до 1914, перед війною російською владою були прийняті «ліквідаційні закони». З географічної карти зникли німецькомовні назви поселень. Заборонили всі німецькі громадські організації та німецькомовні видання. Ставлення до німців стало гірше. Багато німців стали виїжджати хто в Америку, хто — в Пруссію, деякі — в Прибалтику, великими групами перебиралися в Сибір і на Далекий Схід, деякі переселялися в глиб України.
На самому початку війни, в німецьких колоніях, влада відразу розпустила обраних сільських старост — шульців і обершульцев. Замість них російська влада направила своїх начальників, які опікувались відбором в селян продовольства для армії.
У 1914 російський царат вирішив вислати назавжди всіх німців з європейської частини Росії за Урал. Для початку, після поразок у війні, російський цар вирішив залишити уздовж фронту противнику мертву пустелю шириною в 150 кілометрів. Тільки за шість днів з Волині відправили 70.000 безвинних трудяг-колоністів, жінок, дітей, старих і старих, здорових і хворих — всіх наших німців-поселян. Потім, ще 130.000 російських німців насильно, як ворогів і шпигунів, виселили з Волині. Майже 500 волинських колоній припинили своє існування.
Частина німців повернулася в Солодирі наприкінці 1917 року. Але й вони згодом були або виселені, або вбиті владою СРСР.
У 1930 році в селі засновано школу. 1977 року в ній залишають тільки початкові класи, а на початку 1980-х років Солодирську неповну середню школу закривають.
У 1932–1933 роках село постраждало від Голодомору. Тоді у Солодирях були зафіксовані масові виступи селян, які мали на меті розібрати відібране радянською владою зерно і картоплю, а також звільнити із сільради затриманих організаторів. У березні 1933 року троє учасників акції було приговорено до розстрілу, 9 — відправлено у концтабори, один висланий у Північний край.
У 1923—54 роках — адміністративний центр колишньої Солодирівської сільської ради Володарсько-Волинського району.
3 серпня 2016 року увійшло до складу новоутвореної Хорошівської селищної територіальної громади Хорошівського району Житомирської області.
Примітки
- . Архів оригіналу за 31 липня 2014. Процитовано 9 травня 2015.
- Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, Tom XV cz.2 - wynik wyszukiwania - DIR. dir.icm.edu.pl. Процитовано 23 листопада 2023.
- Utländska kartor, Polen, detaljkartor, SE/KrA/0402/29/B/001 - Riksarkivet - Sök i arkiven. sok.riksarkivet.se. Процитовано 23 листопада 2023.
- Опрацювання Конрада Жеменецького (2015). Тариф подимного податку Київського воєводства 1754 року (PDF) (Польська та українська.) . Біла Церква: Олександр Пшонківський. с. 138. ISBN .
- Архів:ДАЖО/1/76 — Вікіджерела. uk.wikisource.org (укр.). Процитовано 23 листопада 2023.
- ПЕРЕКАТИ-ПОЛЕ Рассказ о первой депортации
- . Ігор Цвіра. Прапор. 25 жовтня 2013. Архів оригіналу за 18 квітня 2015. Процитовано 18 квітня 2015.
- Управление военных топографов 1911—12 гг, лист XXIX-25 (Горошки)(рос.)
- Реабілітовані історією: У двадцяти семи томах. Житомирська область. У семи книгах. Книга перша, 2006, с. 19.
- Упоряд. Р.Ю. Кондратюк, Д.Я. Самолюк, Б.Ш. Табачник. Довідник: офіційне видання. . Інститут історії України НАН України (українська) . Житомир: «Волинь», 2007. с. 177. Архів оригіналу (PDF) за 8 жовтня 2021. Процитовано 3 вересня 2023.
- . Офіційний портал Верховної Ради України. Архів оригіналу за 17 квітня 2021. Процитовано 3 вересня 2023.
Джерела
- Реабілітовані історією: У двадцяти семи томах. Житомирська область: У 7 кн. — Житомир : Знання України, 2006. — Т. 1. — 724 с. — .
- ПЕРЕКАТИ-ПОЛЕ Рассказ о первой депортации
Посилання
- Погода в селі Солодирі
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Solo diri selo v Ukrayini u Horoshivskij selishnij teritorialnij gromadi Zhitomirskogo rajonu Zhitomirskoyi oblasti Naselennya stanovit 390 osib 2001 selo Solodiri Krayina Ukrayina Oblast Zhitomirska oblast Rajon Zhitomirskij rajon Gromada Horoshivska selishna gromada Kod KATOTTG UA18040570470014658 Oblikova kartka s Solodiri Osnovni dani Naselennya 390 Plosha 1 35 km Gustota naselennya 288 89 osib km Poshtovij indeks 12141 Geografichni dani Geografichni koordinati 50 33 03 pn sh 28 20 27 sh d 50 55083 pn sh 28 34083 sh d 50 55083 28 34083 Koordinati 50 33 03 pn sh 28 20 27 sh d 50 55083 pn sh 28 34083 sh d 50 55083 28 34083 Misceva vlada Adresa radi vul Geroyiv Ukrayini 13 smt Horoshiv Zhitomirskij r n Zhitomirska obl 12101 Karta Solodiri Solodiri MapaGeografiyaZagalna plosha sela 1 35 km Solodiri roztashovani v mezhah prirodno geografichnogo krayu Polissya i za 10 km vid centru gromadi mista Horoshiv Najblizhcha zaliznichna stanciya Nova Borova za 29 km NaselennyaZa danimi perepisu 2001 roku naselennya sela stanovilo 390 osib z nih 99 49 zaznachili ridnoyu ukrayinsku movu a 0 51 rosijsku IstoriyaOdna z pershih zgadok pro Solodiri u reyestri poboru Kiyivskogo voyevodstva 1581 roku vlasnik Oleksandr Pronskij viplachuye podimnij podatok iz Rizhan Goroshkovichiv i Solodiriv Selo bulo zasnovane pered 1581 rokom vono zgaduyetsya u reyestri poboru Kiyivskogo voyevodstva 1581 roku yak mayetok Oleksandra Fridrihovicha Pronskogo U 1628 roci selo bulo vlasnistyu Stefana Nemiricha U 1650 roci v chasi kontrreformaciyi v Rechi Pospolitij religijnij disident Daniel Cviker iz Gdanska cherez svoyi perekonannya buv zmushenij perehovuvatisya vid peresliduvannya na Polissi v obshini brativ socinian Nemirichiv na zamkah u Goroshkah i Chernyahovi Vchenij likar i bogoslov zajmavsya tut likarskoyu praktikoyu i doslidzhuvav faunu poliskih bolit vin stvoriv najdetalnishu kartu Polissya na yakij poznachiv poshirennya polskoyi koshenili z yakoyi vigotovlyali cinnij barvnik chervono purpurovogo koloru karmin Na cij karti vigraviyuvanij Vilgelmom Gondiusom i vidanij u 1650 roci u Gdansku selo poznachene yak Solodyry Solodiri U 1754 roci Solodyry pol Solodiri yak chastina Goroshkivskogo mayetku do yakogo vhodili j inshi sela nalezhali spadkoyemcyam Nemirichiv ale selo perebuvalo v orendi u pana Hazhevskogo Meshkanci Solodiriv buli parafiyanami cerkvi Pokrovi Presvyatoyi Bogorodici v susidnomu Skolobovi metrichni knigi z yakoyi pochinayuchi z 1797 roku zberigayutsya u Derzhavnomu Arhivi Zhitomirskoyi oblasti U 1860 rokah v Solodirah oselilis nimecki pereselenci Yih vabila chudova priroda Ukrayini Klimat m yakij Soncya bagato Zemlya pershoklasnij chornozem A yaksho priklasti znannya pracya lyubov i doglyad to kapital virostav yak na drizhdzhah Pshenicyu zbirali po 100 pudiv z gektara Chutki rozlitalisya shvidko i nimeckij narod rushiv v Ukrayinu oblashtovuvavsya i stavav na nogi Priyizhdzhali menoniti pomeranci mandrivni silezki lisorubi shvabi i branderburzhci Yihali z Danciga Torunya Galichini i Prusiyi Pereselyalisya nimci sukonshiki i vilni selyani z Polshi Nimci zovsim ne zbiralisya kolonizuvati neznajomij dikij kraj ci skromni pracoviti lyudi hotili prosto vibratisya z nuzhdi i zlidniv Hotili progoduvati svoyi sim yi shos zarobiti shob zalishilosya dityam u spadok Hotili shob yih nihto ne trivozhiv Hotili bezpereshkodno molitisya Bogu za kanonami svoyeyi religiyi i rostiti v miri svoyih ditej Kolonisti privozili peredovu zahidnu kulturu pracovitist i vminnya gospodaryuvati Brali nadili u polskih paniv v orendu a potim vikupovuvali Krugom kvituchi luki chudovi pasovisha bagato lisiv Lisi stari mogutni U nih povno gorihiv gribiv yagid krolikiv vovkiv i vsyakoyi ptici Bagato derev mali dupla dupla buli zapovneni dikimi bdzholami i zapashnim solodkim medom Zvidsi i nazva sela z dvoh ukrayinskih sliv solodkij i dira tobto duplo Solodki diri tobto Solodiri Dlya pershih nimeckih pereselenciv tut buli tyazhki dni Treba bulo korchuvati lis osushuvati zemlyu zajmatisya zemlerobstvom i skotarstvom ohoronyati hudobu vid dikih zviriv Zhili v Spochatku v zemlyankah Potim buduvali budinki Pershimi gromadskimi budivlyami v koloniyah zavzhdi buli cerkva i shkola 1883 roku nimecka gromada otrimala dozvil na vidkrittya inovirnoyi shkoli v Solodiryah de navchalosya zgodom 66 ditej nimeckih poselenciv z navkolishnih sil i kolonij Namci rozpovidali sho pershi kolonisti zaroblyali rannyu smert drugi sitij shlunok treti solodke zhittya Cherez selo protikala nevelichka richechka Irsha Selo znahodilosya v 18 i kilometrah vid centralnoyi sadibi nimeckoyi koloniyi Heimtal v Yemilchine z velikim lyuteranskim prihodom Gejmtal yakij nalichuvav 3000 parafiyan Yiyi ukrayinske nazva Stara Buda U 10 kilometrah buv rajcentr Pulini a tam i do Zhitomira nedaleko v yakomu nimcim privablyuvav velicheznij bazar U seli vsi lyudi zhili druzhno bez problem nimci yevreyi ukrayinci polyaki chehi rosiyani Yak odna sim ya Diti pidrostali i odruzhuvalisya mizh soboyu nezvazhayuchi na rizni nacionalnosti nas povazhali govorili Na nimcyah mozhna vdoma buduvati voni nadijni partneri Ukrayinci nazivali ditej nimeckimi imenami v chest dobrogo susida abo spravzhnogo druga Vitalisya slovami Dyakujte Isusu Vidpovidali Hvalit jogo Dyakuvali ne sogodnishnim spasibi a povnistyu Spasi Bog Na mapi 1911 1912 rokiv naselenij punkt poznachenij yak koloniya Solodiri Pered Pershoyu svitovoyu vijnoyu v seli prozhivav 371 cholovik Bula svoya shkola magazin susharka dlya tyutyunu nimecke i pravoslavne kladovishe Buv pravoslavnij molitovnij budinok z dzviniceyu lyuteranska cerkva Popa ne bulo buv diyakon U 1866 roci utvorilasya she odna gromada evangelisticheskih baptistiv yaki priyihali z Polshi A v 1906 roci pobuduvali najbilshij v okruzi velikij baptistskij molitovnij budinok z chervonoyi cegli na 1500 misc i z balkonom she na 500 osib U nomu buv navit basejn dlya hreshennya Na sluzhbu zbiralisya zhiteli vsih najblizhchih sil i hutoriv Bogosluzhinnya vidviduvali neodminno oshatnimi Odyagali vse najkrashe Tilki v cerkovnomu duhovomu orkestri bulo 85 muzikantiv She do 1914 pered vijnoyu rosijskoyu vladoyu buli prijnyati likvidacijni zakoni Z geografichnoyi karti znikli nimeckomovni nazvi poselen Zaboronili vsi nimecki gromadski organizaciyi ta nimeckomovni vidannya Stavlennya do nimciv stalo girshe Bagato nimciv stali viyizhdzhati hto v Ameriku hto v Prussiyu deyaki v Pribaltiku velikimi grupami perebiralisya v Sibir i na Dalekij Shid deyaki pereselyalisya v glib Ukrayini Na samomu pochatku vijni v nimeckih koloniyah vlada vidrazu rozpustila obranih silskih starost shulciv i obershulcev Zamist nih rosijska vlada napravila svoyih nachalnikiv yaki opikuvalis vidborom v selyan prodovolstva dlya armiyi U 1914 rosijskij carat virishiv vislati nazavzhdi vsih nimciv z yevropejskoyi chastini Rosiyi za Ural Dlya pochatku pislya porazok u vijni rosijskij car virishiv zalishiti uzdovzh frontu protivniku mertvu pustelyu shirinoyu v 150 kilometriv Tilki za shist dniv z Volini vidpravili 70 000 bezvinnih trudyag kolonistiv zhinok ditej starih i starih zdorovih i hvorih vsih nashih nimciv poselyan Potim she 130 000 rosijskih nimciv nasilno yak vorogiv i shpiguniv viselili z Volini Majzhe 500 volinskih kolonij pripinili svoye isnuvannya Chastina nimciv povernulasya v Solodiri naprikinci 1917 roku Ale j voni zgodom buli abo viseleni abo vbiti vladoyu SRSR U 1930 roci v seli zasnovano shkolu 1977 roku v nij zalishayut tilki pochatkovi klasi a na pochatku 1980 h rokiv Solodirsku nepovnu serednyu shkolu zakrivayut U 1932 1933 rokah selo postrazhdalo vid Golodomoru Todi u Solodiryah buli zafiksovani masovi vistupi selyan yaki mali na meti rozibrati vidibrane radyanskoyu vladoyu zerno i kartoplyu a takozh zvilniti iz silradi zatrimanih organizatoriv U berezni 1933 roku troye uchasnikiv akciyi bulo prigovoreno do rozstrilu 9 vidpravleno u konctabori odin vislanij u Pivnichnij kraj U 1923 54 rokah administrativnij centr kolishnoyi Solodirivskoyi silskoyi radi Volodarsko Volinskogo rajonu 3 serpnya 2016 roku uvijshlo do skladu novoutvorenoyi Horoshivskoyi selishnoyi teritorialnoyi gromadi Horoshivskogo rajonu Zhitomirskoyi oblasti Primitki Arhiv originalu za 31 lipnya 2014 Procitovano 9 travnya 2015 Slownik geograficzny Krolestwa Polskiego i innych krajow slowianskich Tom XV cz 2 wynik wyszukiwania DIR dir icm edu pl Procitovano 23 listopada 2023 Utlandska kartor Polen detaljkartor SE KrA 0402 29 B 001 Riksarkivet Sok i arkiven sok riksarkivet se Procitovano 23 listopada 2023 Opracyuvannya Konrada Zhemeneckogo 2015 Tarif podimnogo podatku Kiyivskogo voyevodstva 1754 roku PDF Polska ta ukrayinska Bila Cerkva Oleksandr Pshonkivskij s 138 ISBN 978 617 604 057 6 Arhiv DAZhO 1 76 Vikidzherela uk wikisource org ukr Procitovano 23 listopada 2023 PEREKATI POLE Rasskaz o pervoj deportacii Igor Cvira Prapor 25 zhovtnya 2013 Arhiv originalu za 18 kvitnya 2015 Procitovano 18 kvitnya 2015 Upravlenie voennyh topografov 1911 12 gg list XXIX 25 Goroshki ros Reabilitovani istoriyeyu U dvadcyati semi tomah Zhitomirska oblast U semi knigah Kniga persha 2006 s 19 Uporyad R Yu Kondratyuk D Ya Samolyuk B Sh Tabachnik Dovidnik oficijne vidannya Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini ukrayinska Zhitomir Volin 2007 s 177 Arhiv originalu PDF za 8 zhovtnya 2021 Procitovano 3 veresnya 2023 Oficijnij portal Verhovnoyi Radi Ukrayini Arhiv originalu za 17 kvitnya 2021 Procitovano 3 veresnya 2023 DzherelaReabilitovani istoriyeyu U dvadcyati semi tomah Zhitomirska oblast U 7 kn Zhitomir Znannya Ukrayini 2006 T 1 724 s ISBN 966 655 220 5 PEREKATI POLE Rasskaz o pervoj deportaciiPosilannyaPogoda v seli Solodiri