Ця стаття містить , але походження тверджень у ній через практично повну відсутність . (березень 2019) |
Р-7 (Індекс ГРАУ — 8К71, Кодова назва НАТО — SS-6 Sapwood) — радянська двоступенева міжконтинентальна балістична ракета з ядерним бойовим зарядом, який могла доставити практично в будь-яку точку території «вірогідного противника». Перша у світі міжконтинентальна балістична ракета і перша у світі ракета-носій.
![]() | |
---|---|
Опис | |
Призначення | міжконтинентальна балістична ракета, ракета-носій |
Країна походження | |
Параметри | |
Максимальна дальність стрільби, км | 8 000 |
Стартова маса, т | 280 |
Маса боєголовки, т | 5,3-5,5 |
Маса компонентів палива, які заправляються (рідкий кисень, гас, пероксид водню, газ), т | 253 |
Швидкість в момент відключення рушійної установки, м/с: | |
*Першого ступеня | 2 170 |
*Другого ступеня | 6 385 |
Тяга рушійної установки на землі (першого і другого ступенів), тс | 403,4 |
Перебувала на озброєнні з 20 січня 1960 до кінця 1968.
Стала основою сімейства носіїв космічного призначення. Глибокі модифікації цієї ракети використовуються станом на 2014 і є основою для російської космонавтики.
Історія
Попередні дослідження
1950 почались попередні дослідження за темою Н3 [наукового завдання] «Дослідження перспектив створення РДД [Ракет Дальної Дії] різних типів з дальністю польоту 5 000-10 000 км з масою бойової частини 1…10 т». Тема виконувалась за Постановою від 4 грудня 1950.
Дослідженнями керував НДІ-88 на чолі з Сергієм Павловичем Корольовим. До роботи залучались:
- В. П. Глушко — двигуни,
- (М. С. Рязанський, М. О. Пілюгін) — управління,
- (Шебанін, ДСКБ Спецмаш) — стартовий майданчик,
- — ядерна боєголовка,
- (А. І. Соколов) — пускове обладнання,
- , ЦАГІ (А. А. Дородніцин, В. В. Струминський) — аеродинаміка,
- (Воротов), (Б. П. Жуков), (Костров) і (Карпов), () — гіроскопічна платформа,
- , математичний інститут ім. Стеклова А. Н.
При виконанні теми було досліджено значний обсяг проблемних, на той час, питань і намічено шляхи їхнього вирішення, доведена принципова можливість створення ступеневих балістичних ракет, що працюють на компонентах палива «рідкий кисень — гас», з корисним вантажем 3-5 т. Було з'ясовано, що основні складності з'являться при створенні двигунів тягою 200—300 тс з питомим імпульсом в порожнині 325 с, автономних і радіотехнічних засобів управління польотом, конструкції і теплоізоляції головної частини, яка входить в атмосферу на швидкості 6 000-7 000 м/с тощо.
Продовженням теми Н3 стала тема Т-I «Теоретичні і експериментальні дослідження зі створення двоступеневої балістичної ракети з дальністю польоту 7000-8000 км». Роботи виконувались згідно з Постановою від 13 лютого 1953. Метою теми Т-I була розробка ескізного проекту двоступеневої балістичної ракети дальньої дії масою до 170 т з головною частиною, яка відокремлюється, масою 3 000 кг і дальністю 8000 км.
Зміна вимог
12 серпня 1953 на Семипалатинському полігоні було випробувано перший радянський термоядерний заряд, маса якого була більшою ніж маса ядерного, тому 3 жовтня 1953 за вказівкою заступника Голови Ради Міністрів СРСР В. А. Малишева маса головної частини проектованої ракети була збільшена з 3 000 до 5 500 кг при збереженні дальності польоту, в зв'язку з чим вимагалась значна переробка проекту (оскільки з головною частиною такої маси спроектована ракета могла забезпечити дальність 5 500 км).
В січні 1954 року відбулась нарада головних конструкторів С. П. Корольова, В. П. Барміна, В. П. Глушка, Б. М. Конопльова, В. І. Кузнєцова, М. О. Пілюгіна з участю М. І. Борисенка, К. Д. Бушуєва, С. С. Крюкова і В. П. Мішина, на якій обговорювались подальші роботи з ракетою у зв'язку зі збільшенням маси головної частини. На нараді вирішили використовувати уніфікований двигун відносно невеликих розмірів для усіх блоків, обмеження габаритів блоків, що давало змогу транспортувати їх залізничним транспортом. Через умови експлуатації довелось створювати стаціонарне наземне обладнання з нетрадиційним способом підвіски ракети на спеціальних фермах, які відкидаються, що дозволило не навантажувати нижню частину ракети на стартовій позиції і зменшити її масу.
Для визначеної точності стрільби розкид тяги двигунів має бути в чітко фіксованому діапазоні, однак на стадії ескізного проектування ОКБ-456 (В. П. Глушко) не змогло вирішити цю проблему. Тому вперше в радянському ракетобудуванні вирішили використати стернові камери, які забезпечували б тягу після вимкнення основного маршового двигуна й необхідний імпульс післядії. Через відмову Глушка від розробки стернових двигунів Корольов доручив цю роботу Мельникову. Стернові двигуни з вузлами качання, суміщені з магістралями підводу компонентів палива, які відбирались за турбонасосним агрегатом основного двигуна, мали тягу 2,5 тс. На кожному боковому блоці встановлювались два стернові двигуни, а на центральному блоці — чотири.
Створення стернового двигуна вимагало вирішення багатьох науково-технічних проблем і нових конструкцій, які були використані з подальшим розвитком в наступних розробках (Молнія, Н1, Протон). Серед них:
- камера згоряння, яка працює на паливі «рідкий кисень і гас Т-1», охолоджується гасом і має високі для того часу енергетичні і масові характеристики;
- герметичні поворотні вузли, суміщені з магістралями підводу компонентів палива, які забезпечують качання камери згорання на кут 45 градусів і мають малі моменти тертя;
- піроклапан, який працює в рідкому кисні, що уможливило суттєво зменшити імпульс тяги післядії;
- пірозапалювальний пристрій для рідкого палива при запуску камери згоряння.
Кінцева схема
Після обговорення основних питань було затверджено основні характеристики ракети Р-7:
- маса заправленої ракети 279 т,
- маса незаправленої ракети 26,5 т,
- маса корисного вантажу (головної частини, ГЧ) 5,37 т,
- стартова тяга двигунів 403,4 тс,
- дальність стрільби 8000 км,
- максимальна висота траєкторії 1130 км,
- максимальна довжина 3 4080 мм.
В лютому 1954 узгодили основні етапи відпрацювання ракети і 20 травня 1954 ухвалили Постанову з розробки двоступеневої балістичної ракети Р-7 (8К71). Постановою визначались: головний розробник ОКБ-1 НДІ-88 і співвиконавці ОКБ-456 (двигуни), НДІ-885 (системи управління), ДСКБспецмаш (наземне обладнання), НДІ-10 (гіроприлади), КБ-11 (спеціальний заряд — ядерна боєголовка), НДІ-4 МО (полігонні випробування).
Постановою від 28 червня 1954 «Про план НДР [науково-дослідницьких робіт] зі спеціальними виробами» уточнювались зміст, порядок і строки робіт над міжконтинентальною балістичною ракетою Р-7.
У наказі міністра оборонної промисловості від 6 липня 1954 особливо зазначалось, що створення ракети Р-7 є завданням державної ваги і всі роботи слід закінчити в зазначений строк.
Ескізний проект ракетного комплексу Р-7 був готовий в середині липня 1954. Такі швидкісні темпи забезпечило значне використання доробку за темою Т-1.
Конструкція ракети Р-7 принципово відрізнялась від усіх раніше розроблених ракет — вона складалась з чотирьох однакових бічних ракетних блоків, які прикріплювались до центрального блоку. За внутрішньою компоновкою бічні і центральний блоки були аналогічні одноступеневим ракетам з «переднім» розташуванням баку окисника. Паливні баки всіх блоків були «несними». Двигуни усіх п'яти блоків починали працювати на Землі. При розділенні ступенів бічні двигуни вимикались, а центральна частина продовжувала політ як другий ступінь. На кожному блоці встановлювався уніфікований чотирикамерний РРД з тягою 80-90 тс кожен. Апаратура автономного управління була дуже громіздкою і розташовувалась, переважно, в міжбаковому відсіку центрального блоку у великих (висотою близько 1 м) стійках — касетах. Система управління включала автомат стабілізації, який забезпечував нормальну і бічну стабілізацію, регулювання уявлюваної швидкості й радіосистему управління дальністю і напрямком.
При пакетній схемі неможливо було обійтись без регулювання рушійних установок. Спершу на центральному блоці встановили систему регулювання одночасного спорожнення баків, оскільки відсутність такої системи призводила до значної втрати дальності. Головна частина ракети, яка мала входити у щільні шари атмосфери зі швидкістю 7 900 м/с (що в 2,5 рази більше швидкості головної частини ракети Р-5), мала форму конуса з кутом між твірними конуса 22 градуси, довжиною 7,2 м і масою 5500 кг.
Затвердження проекту
Ескізний проект ракети Р-7 розглядала експертна комісія на чолі з академіком Келдишем, до якої входили видатні вчені і представники замовника. Комісія визнала, що надані матеріали можуть використовуватись як основа подальших робіт.
20 листопада 1954 ескізний проект ракети Р-7 схвалила Радою Міністрів СРСР.
В листопаді 1954 в ОКБ-1 відбулась нарада з участю К. Н. Руднєва, В. П. Барміна, Н. А. Пилюгіна, М. С. Рязанського і представників замовника. На нараді розглянули і схвалили пропозицію ОКБ-1 про збирання пакету ракети не вертикально на стартовій споруді, як передбачалось у проектних розробках, а горизонтально в монтажному корпусі і зібраною підвішувати у стартовій системі за силові вузли на бічних блоках у місцях їхнього кріплення до центрального блоку.
20 березня 1956 було ухвалено Постанову про заходи із забезпечення випробувань ракети Р-7 й інші заходи, які створюють сприятливі умови для її розробки. Значно зріс темп робіт з відпрацювання ракети Р-7, а з ним і навантаження на виконавців, для яких запровадили акордну оплату праці і додаткове преміювання.
Робота з ракетою Р-7 до її повного закінчення складалась з трьох етапів:
- доробка проекту відповідно до зауважень експертної комісії, виготовлення двох партій ракет для стендових і однієї для льотних випробувань;
- випробування серії ракет за повною програмою, внесення за їхніми результатами необхідних змін і подальше вдосконалення ракет;
- виготовлення партії ракет з уточненими характеристиками для здійснення льотних випробувань.
На першому етапі довелось створити спеціальну випробувальну станцію, обладнану необхідною вимірювальною апаратурою, на дослідному заводі організувати спеціальне виробництво, розробити і освоїти технологію виготовлення стернових двигунів і забезпечити їхнє постачання для автономних випробувань і спільного відпрацювання з двигуном ОКБ-456, а також підготувати їхній комплект для першого і другого етапів випробувань.
Відпрацювали схему запуску двигунів, яка повністю виключала аварійну ситуацію в момент відриву ракети від стартової системи.
Конструкторська документація
Розробка конструкторської документації на ракету Р-7 почалася 1953 після наради у Головного конструктора, на якій був присутній Міністр оборонної промисловості Устинов. Він наголосив на важливості і терміновості завдання і обіцяв всебічну допомогу колективу.
Крім робочої документації на штатну ракету створили документацію на повнорозмірні макети для експериментального відпрацювання всіх систем ракети.
Випробування
1956 виготовили по два комплекти блоків А (центрального) і Б (одного з бічних) для стендових випробувань і три макетні зразки для наземного відпрацювання. Одночасно виготовили перший льотний зразок, заводські контрольні випробування якого відбулись у філіалі № 2 НДІ-88 (згодом НДІ-229), внаслідок неготовності заводської контрольно-випробувальної станції. Перший льотний зразок ракети Р-7 в кінці 1956 відправили на полігон.
У другій половині 1956 вирішили підключити до серійного виготовлення ракети Р-7 (А. Я. Ліньков). Перші ракети на заводі «Прогрес» збирались з деталей і вузлів, виготовлених на заводі № 88. Згодом при заводі «Прогрес» організували філіал ОКБ-1 на чолі з заступником Головного конструктора Д. І. Козловим.
Комплексна програма випробувань складалась з таких етапів:
- На ракеті Р-5Р замість головної частини встановили контейнер з бортовою апаратурою системи радіокерування польотом ракети Р-7. З 31 травня по 15 червня 1956 було здійснено три успішні запуски ракети Р-5Р.
- На ракеті М5РД на Головному центральному полігоні (ГЦП) за два етапи по п'ять пусків кожен (перший етап з 16 лютого по 23 березня 1956, другий — з 20 липня по 18 серпня 1956) випробували в реальних умовах польоту систему регулювання ракети Р-7: систему одночасного спорожнення баків центрального блока, систему регулювання уявлюваної швидкості, систему нормальної і бічної стабілізації, телеметричної системи «Трал» і системи контролю «Факел». Випробування були успішними.
- На Ленінградському металевому заводі (ЛМЗ), де були бетоновані колодязі діаметром 19 м, призначені свого часу для виготовлення гарматних башт, і два 300-тонні крани, що дозволяло піднімати заправлену ракету, випробували безударний вихід ракети зі стартової системи.
Випробування здійснювали з макетно-технологічним зразком ракети Р7-СН, баки якого заправляли водою з антикорозійною присадкою. Для цього ракета встановлювалась у налагоджену пускову установку «Тюльпан», заправлялась до стартової маси і піднімалась для імітації зльоту двома кранами на спеціальній траверсі, закріпленій за силові головки бічних блоків. При цьому вимірювались швидкість руху і кути елементів пускової установки (нижніх спрямних), які відходили від ракети, опорних ферм, кабель-щогли тощо. Перерахунком дослідних даних, незважаючи на недостатньо повну імітацію старту (різниця в швидкостях виходу ракети з пускового пристрою й інші параметри), було отримано висновок про безударний вихід ракети з пускового пристрою при реальному запуску.
Випробування відбувались з червня по вересень 1956, після чого пускову установку і ракету Р7-СН розібрали для відправки на полігон для монтування і налаштування технічного і стартового комплексів. На початку грудня 1956 ракета Р7-СН прибула на полігон.
- Вогневі випробування ракетних блоків і ракети загалом відбувалися з липня 1956 до березня 1957 на стендовій базі філіалу № 2 НДІ-88, збудованій спеціально для випробування ракети Р-7.
Відбулося п'ять вогневих випробувань трьох бічних блоків (15 серпня, 1 і 24 вересня, 11 жовтня і 3 грудня 1956), три випробування центрального блока (27 грудня 1956 блок 2ЦС, 10 і 26 січня 1957 блок 1ЦС) і вогневі випробування двох зібраних в «пакет» ракет (20 лютого «пакет» 2С, 30 березня 1957 «пакет» 4СЛ — льотний варіант).
Вогневі випробування трьох бічних блоків відбулись задовільно. Рушійні установки запускались відповідно до встановленої циклограми. При підготовці до вогневих випробувань першого центрального блока після заправки киснем сталась аварія: через гідроудари зруйнувалась тунельна труба подачі кисню в двигун і весь кисень витік. Причиною аварії став перегрів рідкого кисню в тунельній трубі через її велику довжину. Для усунення цього недоліку запровадили постійне протікання кисню з нижньої точки трубопроводу на викид, який згодом замінили системою циркуляції. Після ремонтно-відновлювальних робіт випробування продовжились і дали позитивні результати. Перше випробування ракети тривало 20 с завдяки зменшенню заправки компонентами палива. В наступних випробуваннях тривалість роботи рушійних установок всіх блоків відповідала тривалості їхньої роботи при польоті, а бортовою системою управління польотом здійснювались відхилення стернових камер на максимальні кути.
Паралельно з вогневими випробуваннями на спеціальному стенді відпрацьовували відстикування наземних комунікацій і технологію обслуговування хвостових відсіків ракети на старті, за результатами яких скоректували експлуатаційну документацію.
- У філіалі № 2 НДІ-88 перевірили роботу всіх механізмів кабіни обслуговування, методики її розгортання і відведення в нішу, а також перевірили можливості і зручності обслуговування хвостових відсіків ракети з майданчиків кабіни. Для цього зібрали спеціальну установку, яка складалась з реальної кабіни обслуговування і макетів хвостових частин блоків ракети. Під час випробувань кабіна багаторазово висувалась з ніші, піднімались її майданчики, розкладались і приєднувались до хвостових відсіків ракети заправні шланги, а також складання і евакуація кабіни в нішу. Після закінчення випробувань кабіну відправили на полігон для монтування на стартовій системі.
- На спеціальній установці у філіалі № 2 НДІ-88 випробували систему відокремлення бічних блоків ракети від центрального для визначення реальних характеристик і параметрів системи розділення блоків. Результати вимірів показали, що система розділення функціонує нормально і її параметри не перевищують проектних значень.
- Випробували технологію підготовки ракети до запуску і взаємодію служб полігону.
Налагоджування
У грудні 1956 на полігон доставили першу ракету Р-7-СН для налагоджувальних робіт.
Програма цих робіт як частина загальної програми відпрацювання ракети Р-7 передбачала:
- на технічній позиції — повний обсяг механозбиральних робіт з ракетою, перевірку герметичності всіх магістралей ракети, перевірку зручності обслуговування систем ракети з агрегатів наземного обладнання і відпрацювання технічної документації на підготовку ракети і навчання обслуги;
- на стартовій позиції — транспортування ракети, підйом у вертикальну позицію і встановлення на пусковий пристрій, вертикалізацію і прицілювання, підключення до ракети усіх пневмо- і гідрокомунікацій, заправку ракети компонентами палива, газами і виконання усіх передстартових операцій (опускання ферм обслуговування, відведення кабіни обслуговування в нішу), відстріл пневмо- і гідроколодок від ракети, зливання компонентів палива і евакуацію ракети зі стартової позиції, відпрацювання технічної документації і навчання бойової обслуги.
Під час робіт контролювались готовність до роботи і наладка всіх служб полігону.
Випробування здійснювались з грудня 1956 до лютого 1957.
В грудні 1956 було здійснено літакові обльоти усіх пунктів полігонного вимірювального комплексу, які були розташовані вздовж траси польоту і в районах падіння головної частини.
Льотно-конструкторські випробування
В березні 1957 на технічну позицію полігону доставили першу ракету Р-7 (№ 5) для льотно-конструкторських випробувань (ЛКВ). Процес підготовки ракети передбачав електропневмовипробування кожного блоку, перевірку співвісності блоків ракети після транспортування, збирання пакету, електро- і пневмовипробування ракети загалом (автономні і комплексні випробування), встановлення пневматичних і гідравлічних колодок на блоки ракети для приєднання на стартовому комплексі наземних магістралей, перекладання «пакета» на установник і пристикування головної частини.
10 квітня 1957 відбулось перше засідання Державної комісії з проведення льотних випробувань (комісію затвердила Рада міністрів 31 серпня 1956), у складі В. М. Рябікова (голова), М. І. Нєдєліна (заступник голови), С. П. Корольова (технічний керівник), В. П. Барміна, В. П. Глушка, В. І. Кузнєцова, А. Г. Мрикіна, Н. А. Пилюгіна, М. С. Рязанського (заступники технічного керівника), С. М. Владімірського, А. І. Нестеренка, Г. Н. Пашкова, І. Т. Пересипкіна і Г. Р. Ударова.
Корольов на засіданні комісії доповів про результати експериментального відпрацювання і про підготовку ракети Р-7 до початку льотних випробувань. Вагомими аргументами про готовність ракети до льотних випробувань були позитивні результати вогневих стендових випробувань блоків і ракети загалом. У своїй доповіді Корольов торкнувся структури випробувальних обслуг і їхнього персонального складу, схеми контролю відповідальних операцій підготовки ракети до запуску («виконавець — контролер випробувального управління — контролер Головного конструктора»), яка широко використовувалась в подальших роботах, особливо при підготовці пілотованих космічних комплексів.
Льотні випробування мали перевірити правильність принципових рішень, закладених в конструкцію ракети, двигунів, системи управління, комплексу наземного обладнання; вдосконалити їх і відпрацювати в льотних умовах; отримати і накопичити дані щодо дальності і купчастості при запусках на розрахункову дальність 6 314 км; а також отримати дані для всіх систем і агрегатів ракети, комплексу наземного обладнання і вимірювальних засобів.
Виходячи з цих завдань, метою перших запусків було відпрацювання техніки старту, динаміки керованого польоту першого ступеня і процесу розділення ступенів, а наступних — перевірка і відпрацювання системи радіоуправління, динаміки польоту другого ступеня і руху головної частини до мети.
Запуски першої серії
5 травня 1957 ракету Р-7 № 5 вивезли на стартову позицію. Роботи з підготовки ракети до запуску на стартовій позиції, враховуючи новизну і відповідальність, поділили на кілька днів, зокрема заправка ракети компонентами палива передбачалась на восьмий день.
Перший запуск відбувся 15 травня 1957 о 19 годині 01 хвилині за московським часом (16:01 UTC). За візуальними спостереженнями політ відбувався нормально до 60-ї секунди, потім в хвостовому відсіку помітили зміни в полум'ї газів, які витікають з двигунів. Обробка телеметричної інформації показала, що на 98-ій секунді польоту відвалився бічний блок Д і ракета втратила стійкість. Причиною аварії була негерметичність паливної магістралі пального. Під час запуску було отримано дані про динаміку старту і керованого польоту 1 ступеня.
Другий запуск, призначений на 11 червня 1957, не відбувся, незважаючи на три спроби: при перших двох спробах через примерзання тарелі головного кисневого клапана блоку В скидалась схема запуску, на третій спробі аварійно вимкнулись рушійні установки на режимі попереднього ступеня через помилку, допущену на технічній позиції при установці клапана азотної продувки магістралі окисника центрального блоку. Ракету зняли з пускового пристрою і повернули на технічну позицію.
Третій запуск відбувся 12 липня 1957 о 15:53 (12:53 UTC). На 33-ій секунді польоту ракета втратила стійкість. Причиною аварії було замикання на корпус ланцюгів керівного сигналу інтегрувального приладу по каналу обертання.
Четвертий запуск 21 серпня 1957 о 15:25 (12:25 UTC) відбувся успішно і ракета вперше досягла району мети. Під час запуску головна частина зруйнувалася в щільних шарах атмосфери на низхідній ділянці траєкторії, експериментальних даних про причини цього руйнування не було, оскільки телеметричні записи припинились за 15-20 секунд до падіння головної частини. Аналіз елементів конструкції головної частини, які впали, дозволив встановити, що руйнування почалось з наконечника головної частини, і одночасно уточнити розмір знесення її теплозахисного покриття. Це дозволило доробити документацію на головну частину, уточнити компоновку, розрахунки конструкції і міцності, і виготовити її в найкоротші строки для чергового запуску.
В засобах масової інформації 27 серпня 1957 опублікували повідомлення ТАРС, що в Радянському Союзі випробували міжконтинентальну балістичну ракету.
П'ятий запуск ракети Р-7 7 вересня 1957 переважно підтвердив результати попереднього запуску.
Позитивні результати польоту ракет на активній частині траєкторії дозволили використати їх для запуску перших двох штучних супутників Землі (типу «ПС»). Їхніми носіями були ракети № 1ПС і 2ПС (дві ракети з дванадцяти, призначених для ЛКВ), які допрацювали з врахуванням необхідних завдань і досвіду льотного відпрацювання. Загалом виведення двох перших штучних супутників Землі було успішним.
Запуски другої серії
За результатами шести запусків ракети Р-7 першої серії допрацювали головну частину (замінили новою) і систему її відокремлення, використали щілинні антени телеметричної системи «Трал» тощо, ефективність змін підтвердили наступні запуски.
Льотно-конструкторські випробування другого етапу закінчились запусками ракет Р-7 24 травня і 10 липня 1958.
Запуски третьої серії
Р-7 з урахуванням усунутих в установлені строки зауважень і недоліків, виявлених і не усунутих в процесі випробувань, допускалась до чергового етапу льотних випробувань. Метою цих випробувань були перевірка основних льотних і експлуатаційних характеристик МБР Р-7 вимогам Постанови від 20 травня 1954, перевірка правильності і достатності конструктивних рішень, ухвалених за результатами ЛКВ ракет Р-7 другого етапу, які визначали надійність ракет, визначену дальність і точність стрільби, і видача рекомендацій про можливість прийняття конструкції третього етапу на озброєння Радянської Армії.
Спільні льотні випробування проводились з 24 грудня 1958 по 27 листопада 1959. Випробовувались 16 ракет, з яких вісім виготовили на серійному заводі «Прогрес». Випробуванням передували контрольні вогневі стендові випробування спеціальної збірки, яка складалась з центрального і одного бічного блоку, виконані у серпні-листопаді 1958 на стендах філіалу № 2 НДІ-88. Випробування 17 листопада 1958, на якому бічний блок закріпили за схемою «пакет», підтвердили ефективність заходів для усунення резонансних коливань в контурі «пружна конструкція — рушійна установка», які раніше призводили до руйнування ракети на першому ступені польоту.
На ракетах третього етапу ліквідували міжбаковий відсік приладів на центральному блоці (прилади розмістили в єдиному блоці у верхній частині блоків), встановили стернові двигуни підвищеної тяги і покращеної схеми їхнього живлення, СОБІС замість СОБ (для одночасного спорожнення всіх баків на кожному блоці і синхронізації їхнього спорожнення у визначених межах), змінили умови наддуву баків й виконали інші конструктивні вдосконалення.
З 16 запущених ракет 10 досягли мети з визначеною точністю, дві ракети перевищили дальність на 1 890 км через відхилення в роботі системи управління, одна ракета не долетіла до мети 28 км через ненормальну роботу системи наддуву трубопроводу окисника на кінцевому ступені, одна ракета перелетіла мету на 16,8 км через нестійку роботу системи радіоуправління і дві ракети припинили політ через відхилення в роботі рушійної установки.
Одночасно з ЛКВ здійснювались запуски космічних ракет-носіїв на базі ракет Р-7 третього етапу (вересень 1958 — листопад 1959). Здійснили сім запусків автоматичних станцій.
На озброєнні
Постановою від 20 січня 1960 міжконтинентальну балістичну ракету Р-7 (8К71) прийняли на озброєння Радянської Армії.
Перший підрозділ стратегічних ракет почав функціонувати 9 лютого 1958 на полігоні Плесецьк біля селища Плесецьк в Архангельській області РСФСР (нині Російська Федерація). Перше випробування ракети відбулось 15 грудня 1959. Стартову позицію закінчили будувати 1 січня 1960. 16 липня відбулось два навчально-бойових запуски.
Будівництво полігону було надзвичайно дорогим, переважно через складність будівництва у віддаленому регіоні великих стартових комплексів. Проектна вартість одного стартового майданчика становила 5% радянського оборонного бюджету. Американці зіткнулись зі схожими проблемами — перше покоління бойових ракет вимагало значних витрат.
Збудували чотири стартові комплекси для ракет Р-7.
12 вересня 1960 на озброєння прийняли МБР Р-7А, яка мала більше палива у другому ступені завдяки зменшенню кількості електроніки, що зменшило масу і збільшило дальність стрільби на 500 км, нову головну частину і спрощену систему радіоуправління.
Після розвідувальних польотів літаків-шпигунів ЦРУ U-2 величезні стартові комплекси перестали бути таємницею для американців і могли бути швидко знищені у випадку ядерної війни. Перед стартом ракету доставляли з технічної позиції залізничним транспортно-установочним лафетом і встановлювали на масивний пусковий пристрій. Підготовка ракети до запуску тривала майже 20 годин. Ракета не могла перебувати заправленою більше доби, оскільки мала кріогенну систему. Ракети не могли перебувати у постійній бойовій готовності і були незахищеними від повітряної атаки. Р-7 розроблялась для запуску ранньої важкої водневої бомби, але після появи легших за масою бомб втратила своє значення.
До кінця 1968 обидві ракети зняли з озброєння.
Модифікації на базі Р-7
З кінця 1959 почались льотно-конструкторські випробування ракети Р-7А (8К74) з головною частиною нової конструкції і без системи радіоуправління. Дальність польоту ракети суттєво зросла. Спростили методику підготовки ракети до запуску. Під час ЛКВ випробували вісім ракет, з яких сім своє завдання виконали. Ракету Р-7А прийняли на озброєння, на заміну ракети Р-7. Двоступенева ракета Р-7 — ракета-носій «Супутник» (8К71ПС і 8А91) використовувалась для запуску перших трьох штучних супутників Землі.
Триступеневі ракети-носії 8К72 з блоком Е («Восток»), і 11А511 з блоком І («Союз») використовувались для польотів у дальній космос і до Місяця, польотів пілотованих космічних кораблів «Восток», «Восход», «Союз». Згодом ці ракети-носії використовували для запуску космічних кораблів типу «Зеніт», «Метеор», «Електрон», «Прогрес» тощо.
Чотириступенева ракета-носій 8К78 з блоками І, Л («Молнія») використовувалась для запусків автоматичних міжпланетних станцій до планет Марс і Венера, запусків супутників зв'язку типу .
При створенні триступеневої і особливо чотириступеневої ракет-носіїв зустрілись нові проблеми, пов'язані переважно з запуском двигунів в умовах космічного простору і невагомості, які призводили до аварійних наслідків.
Значна роль в модернізації ракет типу Р-7, належить Куйбишевському філіалу ОКБ-1, а потім ЦСКБ (Д. І. Козлов) і заводу «Прогрес», який виготовляв ці ракети. Четвертий ступінь ракети 8К78 з 1965 розробляють і виготовляють у НВО ім. Лавочкіна.
Посилання
- Р-7 Енциклопедія астронавтики(англ.)
- Р-7 РКК Енергія(рос.)
- Історія створення і подальший розвиток Р-7(рос.)
- Ракетний комплекс Р-7 Гудилін В. Є., Слабкий Л. І. «Ракетно-космічні системи (Історія. Розвиток, перспективи)», М., 1996(рос.)
- (рос.)
- Як ховали «Сімку»(рос.)
- Старт номер сто. Документальний фільм (рос.)
- Lance Kokonos та Ian Ona Johnson, The Forgotten Rocketeers: German Scientists in the Soviet Union, 1945—1959
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Cya stattya mistit perelik posilan ale pohodzhennya tverdzhen u nij zalishayetsya nezrozumilim cherez praktichno povnu vidsutnist vnutrishnotekstovih dzherel vinosok Bud laska dopomozhit polipshiti cyu stattyu peretvorivshi dzherela z pereliku posilan na dzherela vinoski u samomu teksti statti berezen 2019 R 7 Indeks GRAU 8K71 Kodova nazva NATO SS 6 Sapwood radyanska dvostupeneva mizhkontinentalna balistichna raketa z yadernim bojovim zaryadom yakij mogla dostaviti praktichno v bud yaku tochku teritoriyi virogidnogo protivnika Persha u sviti mizhkontinentalna balistichna raketa i persha u sviti raketa nosij Raketi R 7 i R 7A Opis Priznachennya mizhkontinentalna balistichna raketa raketa nosij Krayina pohodzhennya SRSR Parametri Maksimalna dalnist strilbi km 8 000 Startova masa t 280 Masa boyegolovki t 5 3 5 5 Masa komponentiv paliva yaki zapravlyayutsya ridkij kisen gas peroksid vodnyu gaz t 253 Shvidkist v moment vidklyuchennya rushijnoyi ustanovki m s Pershogo stupenya 2 170 Drugogo stupenya 6 385 Tyaga rushijnoyi ustanovki na zemli pershogo i drugogo stupeniv ts 403 4 Perebuvala na ozbroyenni z 20 sichnya 1960 do kincya 1968 Stala osnovoyu simejstva nosiyiv kosmichnogo priznachennya Gliboki modifikaciyi ciyeyi raketi vikoristovuyutsya stanom na 2014 i ye osnovoyu dlya rosijskoyi kosmonavtiki IstoriyaPoperedni doslidzhennya 1950 pochalis poperedni doslidzhennya za temoyu N3 naukovogo zavdannya Doslidzhennya perspektiv stvorennya RDD Raket Dalnoyi Diyi riznih tipiv z dalnistyu polotu 5 000 10 000 km z masoyu bojovoyi chastini 1 10 t Tema vikonuvalas za Postanovoyu vid 4 grudnya 1950 Doslidzhennyami keruvav NDI 88 na choli z Sergiyem Pavlovichem Korolovim Do roboti zaluchalis V P Glushko dviguni M S Ryazanskij M O Pilyugin upravlinnya Shebanin DSKB Specmash startovij majdanchik yaderna boyegolovka A I Sokolov puskove obladnannya CAGI A A Dorodnicin V V Struminskij aerodinamika Vorotov B P Zhukov Kostrov i Karpov giroskopichna platforma matematichnij institut im Steklova A N Pri vikonanni temi bulo doslidzheno znachnij obsyag problemnih na toj chas pitan i namicheno shlyahi yihnogo virishennya dovedena principova mozhlivist stvorennya stupenevih balistichnih raket sho pracyuyut na komponentah paliva ridkij kisen gas z korisnim vantazhem 3 5 t Bulo z yasovano sho osnovni skladnosti z yavlyatsya pri stvorenni dviguniv tyagoyu 200 300 ts z pitomim impulsom v porozhnini 325 s avtonomnih i radiotehnichnih zasobiv upravlinnya polotom konstrukciyi i teploizolyaciyi golovnoyi chastini yaka vhodit v atmosferu na shvidkosti 6 000 7 000 m s tosho Prodovzhennyam temi N3 stala tema T I Teoretichni i eksperimentalni doslidzhennya zi stvorennya dvostupenevoyi balistichnoyi raketi z dalnistyu polotu 7000 8000 km Roboti vikonuvalis zgidno z Postanovoyu vid 13 lyutogo 1953 Metoyu temi T I bula rozrobka eskiznogo proektu dvostupenevoyi balistichnoyi raketi dalnoyi diyi masoyu do 170 t z golovnoyu chastinoyu yaka vidokremlyuyetsya masoyu 3 000 kg i dalnistyu 8000 km Zmina vimog 12 serpnya 1953 na Semipalatinskomu poligoni bulo viprobuvano pershij radyanskij termoyadernij zaryad masa yakogo bula bilshoyu nizh masa yadernogo tomu 3 zhovtnya 1953 za vkazivkoyu zastupnika Golovi Radi Ministriv SRSR V A Malisheva masa golovnoyi chastini proektovanoyi raketi bula zbilshena z 3 000 do 5 500 kg pri zberezhenni dalnosti polotu v zv yazku z chim vimagalas znachna pererobka proektu oskilki z golovnoyu chastinoyu takoyi masi sproektovana raketa mogla zabezpechiti dalnist 5 500 km V sichni 1954 roku vidbulas narada golovnih konstruktoriv S P Korolova V P Barmina V P Glushka B M Konoplova V I Kuznyecova M O Pilyugina z uchastyu M I Borisenka K D Bushuyeva S S Kryukova i V P Mishina na yakij obgovoryuvalis podalshi roboti z raketoyu u zv yazku zi zbilshennyam masi golovnoyi chastini Na naradi virishili vikoristovuvati unifikovanij dvigun vidnosno nevelikih rozmiriv dlya usih blokiv obmezhennya gabaritiv blokiv sho davalo zmogu transportuvati yih zaliznichnim transportom Cherez umovi ekspluataciyi dovelos stvoryuvati stacionarne nazemne obladnannya z netradicijnim sposobom pidviski raketi na specialnih fermah yaki vidkidayutsya sho dozvolilo ne navantazhuvati nizhnyu chastinu raketi na startovij poziciyi i zmenshiti yiyi masu Dlya viznachenoyi tochnosti strilbi rozkid tyagi dviguniv maye buti v chitko fiksovanomu diapazoni odnak na stadiyi eskiznogo proektuvannya OKB 456 V P Glushko ne zmoglo virishiti cyu problemu Tomu vpershe v radyanskomu raketobuduvanni virishili vikoristati sternovi kameri yaki zabezpechuvali b tyagu pislya vimknennya osnovnogo marshovogo dviguna j neobhidnij impuls pislyadiyi Cherez vidmovu Glushka vid rozrobki sternovih dviguniv Korolov doruchiv cyu robotu Melnikovu Sternovi dviguni z vuzlami kachannya sumisheni z magistralyami pidvodu komponentiv paliva yaki vidbiralis za turbonasosnim agregatom osnovnogo dviguna mali tyagu 2 5 ts Na kozhnomu bokovomu bloci vstanovlyuvalis dva sternovi dviguni a na centralnomu bloci chotiri Stvorennya sternovogo dviguna vimagalo virishennya bagatoh naukovo tehnichnih problem i novih konstrukcij yaki buli vikoristani z podalshim rozvitkom v nastupnih rozrobkah Molniya N1 Proton Sered nih kamera zgoryannya yaka pracyuye na palivi ridkij kisen i gas T 1 oholodzhuyetsya gasom i maye visoki dlya togo chasu energetichni i masovi harakteristiki germetichni povorotni vuzli sumisheni z magistralyami pidvodu komponentiv paliva yaki zabezpechuyut kachannya kameri zgorannya na kut 45 gradusiv i mayut mali momenti tertya piroklapan yakij pracyuye v ridkomu kisni sho umozhlivilo suttyevo zmenshiti impuls tyagi pislyadiyi pirozapalyuvalnij pristrij dlya ridkogo paliva pri zapusku kameri zgoryannya Kinceva shema Pislya obgovorennya osnovnih pitan bulo zatverdzheno osnovni harakteristiki raketi R 7 masa zapravlenoyi raketi 279 t masa nezapravlenoyi raketi 26 5 t masa korisnogo vantazhu golovnoyi chastini GCh 5 37 t startova tyaga dviguniv 403 4 ts dalnist strilbi 8000 km maksimalna visota trayektoriyi 1130 km maksimalna dovzhina 3 4080 mm V lyutomu 1954 uzgodili osnovni etapi vidpracyuvannya raketi i 20 travnya 1954 uhvalili Postanovu z rozrobki dvostupenevoyi balistichnoyi raketi R 7 8K71 Postanovoyu viznachalis golovnij rozrobnik OKB 1 NDI 88 i spivvikonavci OKB 456 dviguni NDI 885 sistemi upravlinnya DSKBspecmash nazemne obladnannya NDI 10 giropriladi KB 11 specialnij zaryad yaderna boyegolovka NDI 4 MO poligonni viprobuvannya Postanovoyu vid 28 chervnya 1954 Pro plan NDR naukovo doslidnickih robit zi specialnimi virobami utochnyuvalis zmist poryadok i stroki robit nad mizhkontinentalnoyu balistichnoyu raketoyu R 7 U nakazi ministra oboronnoyi promislovosti vid 6 lipnya 1954 osoblivo zaznachalos sho stvorennya raketi R 7 ye zavdannyam derzhavnoyi vagi i vsi roboti slid zakinchiti v zaznachenij strok Eskiznij proekt raketnogo kompleksu R 7 buv gotovij v seredini lipnya 1954 Taki shvidkisni tempi zabezpechilo znachne vikoristannya dorobku za temoyu T 1 Konstrukciya raketi R 7 principovo vidriznyalas vid usih ranishe rozroblenih raket vona skladalas z chotiroh odnakovih bichnih raketnih blokiv yaki prikriplyuvalis do centralnogo bloku Za vnutrishnoyu komponovkoyu bichni i centralnij bloki buli analogichni odnostupenevim raketam z perednim roztashuvannyam baku okisnika Palivni baki vsih blokiv buli nesnimi Dviguni usih p yati blokiv pochinali pracyuvati na Zemli Pri rozdilenni stupeniv bichni dviguni vimikalis a centralna chastina prodovzhuvala polit yak drugij stupin Na kozhnomu bloci vstanovlyuvavsya unifikovanij chotirikamernij RRD z tyagoyu 80 90 ts kozhen Aparatura avtonomnogo upravlinnya bula duzhe gromizdkoyu i roztashovuvalas perevazhno v mizhbakovomu vidsiku centralnogo bloku u velikih visotoyu blizko 1 m stijkah kasetah Sistema upravlinnya vklyuchala avtomat stabilizaciyi yakij zabezpechuvav normalnu i bichnu stabilizaciyu regulyuvannya uyavlyuvanoyi shvidkosti j radiosistemu upravlinnya dalnistyu i napryamkom Pri paketnij shemi nemozhlivo bulo obijtis bez regulyuvannya rushijnih ustanovok Spershu na centralnomu bloci vstanovili sistemu regulyuvannya odnochasnogo sporozhnennya bakiv oskilki vidsutnist takoyi sistemi prizvodila do znachnoyi vtrati dalnosti Golovna chastina raketi yaka mala vhoditi u shilni shari atmosferi zi shvidkistyu 7 900 m s sho v 2 5 razi bilshe shvidkosti golovnoyi chastini raketi R 5 mala formu konusa z kutom mizh tvirnimi konusa 22 gradusi dovzhinoyu 7 2 m i masoyu 5500 kg Zatverdzhennya proektu Eskiznij proekt raketi R 7 rozglyadala ekspertna komisiya na choli z akademikom Keldishem do yakoyi vhodili vidatni vcheni i predstavniki zamovnika Komisiya viznala sho nadani materiali mozhut vikoristovuvatis yak osnova podalshih robit 20 listopada 1954 eskiznij proekt raketi R 7 shvalila Radoyu Ministriv SRSR V listopadi 1954 v OKB 1 vidbulas narada z uchastyu K N Rudnyeva V P Barmina N A Pilyugina M S Ryazanskogo i predstavnikiv zamovnika Na naradi rozglyanuli i shvalili propoziciyu OKB 1 pro zbirannya paketu raketi ne vertikalno na startovij sporudi yak peredbachalos u proektnih rozrobkah a gorizontalno v montazhnomu korpusi i zibranoyu pidvishuvati u startovij sistemi za silovi vuzli na bichnih blokah u miscyah yihnogo kriplennya do centralnogo bloku 20 bereznya 1956 bulo uhvaleno Postanovu pro zahodi iz zabezpechennya viprobuvan raketi R 7 j inshi zahodi yaki stvoryuyut spriyatlivi umovi dlya yiyi rozrobki Znachno zris temp robit z vidpracyuvannya raketi R 7 a z nim i navantazhennya na vikonavciv dlya yakih zaprovadili akordnu oplatu praci i dodatkove premiyuvannya Robota z raketoyu R 7 do yiyi povnogo zakinchennya skladalas z troh etapiv dorobka proektu vidpovidno do zauvazhen ekspertnoyi komisiyi vigotovlennya dvoh partij raket dlya stendovih i odniyeyi dlya lotnih viprobuvan viprobuvannya seriyi raket za povnoyu programoyu vnesennya za yihnimi rezultatami neobhidnih zmin i podalshe vdoskonalennya raket vigotovlennya partiyi raket z utochnenimi harakteristikami dlya zdijsnennya lotnih viprobuvan Na pershomu etapi dovelos stvoriti specialnu viprobuvalnu stanciyu obladnanu neobhidnoyu vimiryuvalnoyu aparaturoyu na doslidnomu zavodi organizuvati specialne virobnictvo rozrobiti i osvoyiti tehnologiyu vigotovlennya sternovih dviguniv i zabezpechiti yihnye postachannya dlya avtonomnih viprobuvan i spilnogo vidpracyuvannya z dvigunom OKB 456 a takozh pidgotuvati yihnij komplekt dlya pershogo i drugogo etapiv viprobuvan Vidpracyuvali shemu zapusku dviguniv yaka povnistyu viklyuchala avarijnu situaciyu v moment vidrivu raketi vid startovoyi sistemi Konstruktorska dokumentaciya Rozrobka konstruktorskoyi dokumentaciyi na raketu R 7 pochalasya 1953 pislya naradi u Golovnogo konstruktora na yakij buv prisutnij Ministr oboronnoyi promislovosti Ustinov Vin nagolosiv na vazhlivosti i terminovosti zavdannya i obicyav vsebichnu dopomogu kolektivu Krim robochoyi dokumentaciyi na shtatnu raketu stvorili dokumentaciyu na povnorozmirni maketi dlya eksperimentalnogo vidpracyuvannya vsih sistem raketi Viprobuvannya 1956 vigotovili po dva komplekti blokiv A centralnogo i B odnogo z bichnih dlya stendovih viprobuvan i tri maketni zrazki dlya nazemnogo vidpracyuvannya Odnochasno vigotovili pershij lotnij zrazok zavodski kontrolni viprobuvannya yakogo vidbulis u filiali 2 NDI 88 zgodom NDI 229 vnaslidok negotovnosti zavodskoyi kontrolno viprobuvalnoyi stanciyi Pershij lotnij zrazok raketi R 7 v kinci 1956 vidpravili na poligon U drugij polovini 1956 virishili pidklyuchiti do serijnogo vigotovlennya raketi R 7 A Ya Linkov Pershi raketi na zavodi Progres zbiralis z detalej i vuzliv vigotovlenih na zavodi 88 Zgodom pri zavodi Progres organizuvali filial OKB 1 na choli z zastupnikom Golovnogo konstruktora D I Kozlovim Kompleksna programa viprobuvan skladalas z takih etapiv Na raketi R 5R zamist golovnoyi chastini vstanovili kontejner z bortovoyu aparaturoyu sistemi radiokeruvannya polotom raketi R 7 Z 31 travnya po 15 chervnya 1956 bulo zdijsneno tri uspishni zapuski raketi R 5R Na raketi M5RD na Golovnomu centralnomu poligoni GCP za dva etapi po p yat puskiv kozhen pershij etap z 16 lyutogo po 23 bereznya 1956 drugij z 20 lipnya po 18 serpnya 1956 viprobuvali v realnih umovah polotu sistemu regulyuvannya raketi R 7 sistemu odnochasnogo sporozhnennya bakiv centralnogo bloka sistemu regulyuvannya uyavlyuvanoyi shvidkosti sistemu normalnoyi i bichnoyi stabilizaciyi telemetrichnoyi sistemi Tral i sistemi kontrolyu Fakel Viprobuvannya buli uspishnimi Na Leningradskomu metalevomu zavodi LMZ de buli betonovani kolodyazi diametrom 19 m priznacheni svogo chasu dlya vigotovlennya garmatnih basht i dva 300 tonni krani sho dozvolyalo pidnimati zapravlenu raketu viprobuvali bezudarnij vihid raketi zi startovoyi sistemi Viprobuvannya zdijsnyuvali z maketno tehnologichnim zrazkom raketi R7 SN baki yakogo zapravlyali vodoyu z antikorozijnoyu prisadkoyu Dlya cogo raketa vstanovlyuvalas u nalagodzhenu puskovu ustanovku Tyulpan zapravlyalas do startovoyi masi i pidnimalas dlya imitaciyi zlotu dvoma kranami na specialnij traversi zakriplenij za silovi golovki bichnih blokiv Pri comu vimiryuvalis shvidkist ruhu i kuti elementiv puskovoyi ustanovki nizhnih spryamnih yaki vidhodili vid raketi opornih ferm kabel shogli tosho Pererahunkom doslidnih danih nezvazhayuchi na nedostatno povnu imitaciyu startu riznicya v shvidkostyah vihodu raketi z puskovogo pristroyu j inshi parametri bulo otrimano visnovok pro bezudarnij vihid raketi z puskovogo pristroyu pri realnomu zapusku Viprobuvannya vidbuvalis z chervnya po veresen 1956 pislya chogo puskovu ustanovku i raketu R7 SN rozibrali dlya vidpravki na poligon dlya montuvannya i nalashtuvannya tehnichnogo i startovogo kompleksiv Na pochatku grudnya 1956 raketa R7 SN pribula na poligon Vognevi viprobuvannya raketnih blokiv i raketi zagalom vidbuvalisya z lipnya 1956 do bereznya 1957 na stendovij bazi filialu 2 NDI 88 zbudovanij specialno dlya viprobuvannya raketi R 7 Vidbulosya p yat vognevih viprobuvan troh bichnih blokiv 15 serpnya 1 i 24 veresnya 11 zhovtnya i 3 grudnya 1956 tri viprobuvannya centralnogo bloka 27 grudnya 1956 blok 2CS 10 i 26 sichnya 1957 blok 1CS i vognevi viprobuvannya dvoh zibranih v paket raket 20 lyutogo paket 2S 30 bereznya 1957 paket 4SL lotnij variant Vognevi viprobuvannya troh bichnih blokiv vidbulis zadovilno Rushijni ustanovki zapuskalis vidpovidno do vstanovlenoyi ciklogrami Pri pidgotovci do vognevih viprobuvan pershogo centralnogo bloka pislya zapravki kisnem stalas avariya cherez gidroudari zrujnuvalas tunelna truba podachi kisnyu v dvigun i ves kisen vitik Prichinoyu avariyi stav peregriv ridkogo kisnyu v tunelnij trubi cherez yiyi veliku dovzhinu Dlya usunennya cogo nedoliku zaprovadili postijne protikannya kisnyu z nizhnoyi tochki truboprovodu na vikid yakij zgodom zaminili sistemoyu cirkulyaciyi Pislya remontno vidnovlyuvalnih robit viprobuvannya prodovzhilis i dali pozitivni rezultati Pershe viprobuvannya raketi trivalo 20 s zavdyaki zmenshennyu zapravki komponentami paliva V nastupnih viprobuvannyah trivalist roboti rushijnih ustanovok vsih blokiv vidpovidala trivalosti yihnoyi roboti pri poloti a bortovoyu sistemoyu upravlinnya polotom zdijsnyuvalis vidhilennya sternovih kamer na maksimalni kuti Paralelno z vognevimi viprobuvannyami na specialnomu stendi vidpracovuvali vidstikuvannya nazemnih komunikacij i tehnologiyu obslugovuvannya hvostovih vidsikiv raketi na starti za rezultatami yakih skorektuvali ekspluatacijnu dokumentaciyu U filiali 2 NDI 88 perevirili robotu vsih mehanizmiv kabini obslugovuvannya metodiki yiyi rozgortannya i vidvedennya v nishu a takozh perevirili mozhlivosti i zruchnosti obslugovuvannya hvostovih vidsikiv raketi z majdanchikiv kabini Dlya cogo zibrali specialnu ustanovku yaka skladalas z realnoyi kabini obslugovuvannya i maketiv hvostovih chastin blokiv raketi Pid chas viprobuvan kabina bagatorazovo visuvalas z nishi pidnimalis yiyi majdanchiki rozkladalis i priyednuvalis do hvostovih vidsikiv raketi zapravni shlangi a takozh skladannya i evakuaciya kabini v nishu Pislya zakinchennya viprobuvan kabinu vidpravili na poligon dlya montuvannya na startovij sistemi Na specialnij ustanovci u filiali 2 NDI 88 viprobuvali sistemu vidokremlennya bichnih blokiv raketi vid centralnogo dlya viznachennya realnih harakteristik i parametriv sistemi rozdilennya blokiv Rezultati vimiriv pokazali sho sistema rozdilennya funkcionuye normalno i yiyi parametri ne perevishuyut proektnih znachen Viprobuvali tehnologiyu pidgotovki raketi do zapusku i vzayemodiyu sluzhb poligonu Nalagodzhuvannya U grudni 1956 na poligon dostavili pershu raketu R 7 SN dlya nalagodzhuvalnih robit Programa cih robit yak chastina zagalnoyi programi vidpracyuvannya raketi R 7 peredbachala na tehnichnij poziciyi povnij obsyag mehanozbiralnih robit z raketoyu perevirku germetichnosti vsih magistralej raketi perevirku zruchnosti obslugovuvannya sistem raketi z agregativ nazemnogo obladnannya i vidpracyuvannya tehnichnoyi dokumentaciyi na pidgotovku raketi i navchannya obslugi na startovij poziciyi transportuvannya raketi pidjom u vertikalnu poziciyu i vstanovlennya na puskovij pristrij vertikalizaciyu i pricilyuvannya pidklyuchennya do raketi usih pnevmo i gidrokomunikacij zapravku raketi komponentami paliva gazami i vikonannya usih peredstartovih operacij opuskannya ferm obslugovuvannya vidvedennya kabini obslugovuvannya v nishu vidstril pnevmo i gidrokolodok vid raketi zlivannya komponentiv paliva i evakuaciyu raketi zi startovoyi poziciyi vidpracyuvannya tehnichnoyi dokumentaciyi i navchannya bojovoyi obslugi Pid chas robit kontrolyuvalis gotovnist do roboti i naladka vsih sluzhb poligonu Viprobuvannya zdijsnyuvalis z grudnya 1956 do lyutogo 1957 V grudni 1956 bulo zdijsneno litakovi obloti usih punktiv poligonnogo vimiryuvalnogo kompleksu yaki buli roztashovani vzdovzh trasi polotu i v rajonah padinnya golovnoyi chastini Lotno konstruktorski viprobuvannya V berezni 1957 na tehnichnu poziciyu poligonu dostavili pershu raketu R 7 5 dlya lotno konstruktorskih viprobuvan LKV Proces pidgotovki raketi peredbachav elektropnevmoviprobuvannya kozhnogo bloku perevirku spivvisnosti blokiv raketi pislya transportuvannya zbirannya paketu elektro i pnevmoviprobuvannya raketi zagalom avtonomni i kompleksni viprobuvannya vstanovlennya pnevmatichnih i gidravlichnih kolodok na bloki raketi dlya priyednannya na startovomu kompleksi nazemnih magistralej perekladannya paketa na ustanovnik i pristikuvannya golovnoyi chastini 10 kvitnya 1957 vidbulos pershe zasidannya Derzhavnoyi komisiyi z provedennya lotnih viprobuvan komisiyu zatverdila Rada ministriv 31 serpnya 1956 u skladi V M Ryabikova golova M I Nyedyelina zastupnik golovi S P Korolova tehnichnij kerivnik V P Barmina V P Glushka V I Kuznyecova A G Mrikina N A Pilyugina M S Ryazanskogo zastupniki tehnichnogo kerivnika S M Vladimirskogo A I Nesterenka G N Pashkova I T Peresipkina i G R Udarova Korolov na zasidanni komisiyi dopoviv pro rezultati eksperimentalnogo vidpracyuvannya i pro pidgotovku raketi R 7 do pochatku lotnih viprobuvan Vagomimi argumentami pro gotovnist raketi do lotnih viprobuvan buli pozitivni rezultati vognevih stendovih viprobuvan blokiv i raketi zagalom U svoyij dopovidi Korolov torknuvsya strukturi viprobuvalnih obslug i yihnogo personalnogo skladu shemi kontrolyu vidpovidalnih operacij pidgotovki raketi do zapusku vikonavec kontroler viprobuvalnogo upravlinnya kontroler Golovnogo konstruktora yaka shiroko vikoristovuvalas v podalshih robotah osoblivo pri pidgotovci pilotovanih kosmichnih kompleksiv Lotni viprobuvannya mali pereviriti pravilnist principovih rishen zakladenih v konstrukciyu raketi dviguniv sistemi upravlinnya kompleksu nazemnogo obladnannya vdoskonaliti yih i vidpracyuvati v lotnih umovah otrimati i nakopichiti dani shodo dalnosti i kupchastosti pri zapuskah na rozrahunkovu dalnist 6 314 km a takozh otrimati dani dlya vsih sistem i agregativ raketi kompleksu nazemnogo obladnannya i vimiryuvalnih zasobiv Vihodyachi z cih zavdan metoyu pershih zapuskiv bulo vidpracyuvannya tehniki startu dinamiki kerovanogo polotu pershogo stupenya i procesu rozdilennya stupeniv a nastupnih perevirka i vidpracyuvannya sistemi radioupravlinnya dinamiki polotu drugogo stupenya i ruhu golovnoyi chastini do meti Zapuski pershoyi seriyi 5 travnya 1957 raketu R 7 5 vivezli na startovu poziciyu Roboti z pidgotovki raketi do zapusku na startovij poziciyi vrahovuyuchi noviznu i vidpovidalnist podilili na kilka dniv zokrema zapravka raketi komponentami paliva peredbachalas na vosmij den Pershij zapusk vidbuvsya 15 travnya 1957 o 19 godini 01 hvilini za moskovskim chasom 16 01 UTC Za vizualnimi sposterezhennyami polit vidbuvavsya normalno do 60 yi sekundi potim v hvostovomu vidsiku pomitili zmini v polum yi gaziv yaki vitikayut z dviguniv Obrobka telemetrichnoyi informaciyi pokazala sho na 98 ij sekundi polotu vidvalivsya bichnij blok D i raketa vtratila stijkist Prichinoyu avariyi bula negermetichnist palivnoyi magistrali palnogo Pid chas zapusku bulo otrimano dani pro dinamiku startu i kerovanogo polotu 1 stupenya Drugij zapusk priznachenij na 11 chervnya 1957 ne vidbuvsya nezvazhayuchi na tri sprobi pri pershih dvoh sprobah cherez primerzannya tareli golovnogo kisnevogo klapana bloku V skidalas shema zapusku na tretij sprobi avarijno vimknulis rushijni ustanovki na rezhimi poperednogo stupenya cherez pomilku dopushenu na tehnichnij poziciyi pri ustanovci klapana azotnoyi produvki magistrali okisnika centralnogo bloku Raketu znyali z puskovogo pristroyu i povernuli na tehnichnu poziciyu Tretij zapusk vidbuvsya 12 lipnya 1957 o 15 53 12 53 UTC Na 33 ij sekundi polotu raketa vtratila stijkist Prichinoyu avariyi bulo zamikannya na korpus lancyugiv kerivnogo signalu integruvalnogo priladu po kanalu obertannya Chetvertij zapusk 21 serpnya 1957 o 15 25 12 25 UTC vidbuvsya uspishno i raketa vpershe dosyagla rajonu meti Pid chas zapusku golovna chastina zrujnuvalasya v shilnih sharah atmosferi na nizhidnij dilyanci trayektoriyi eksperimentalnih danih pro prichini cogo rujnuvannya ne bulo oskilki telemetrichni zapisi pripinilis za 15 20 sekund do padinnya golovnoyi chastini Analiz elementiv konstrukciyi golovnoyi chastini yaki vpali dozvoliv vstanoviti sho rujnuvannya pochalos z nakonechnika golovnoyi chastini i odnochasno utochniti rozmir znesennya yiyi teplozahisnogo pokrittya Ce dozvolilo dorobiti dokumentaciyu na golovnu chastinu utochniti komponovku rozrahunki konstrukciyi i micnosti i vigotoviti yiyi v najkorotshi stroki dlya chergovogo zapusku V zasobah masovoyi informaciyi 27 serpnya 1957 opublikuvali povidomlennya TARS sho v Radyanskomu Soyuzi viprobuvali mizhkontinentalnu balistichnu raketu P yatij zapusk raketi R 7 7 veresnya 1957 perevazhno pidtverdiv rezultati poperednogo zapusku Pozitivni rezultati polotu raket na aktivnij chastini trayektoriyi dozvolili vikoristati yih dlya zapusku pershih dvoh shtuchnih suputnikiv Zemli tipu PS Yihnimi nosiyami buli raketi 1PS i 2PS dvi raketi z dvanadcyati priznachenih dlya LKV yaki dopracyuvali z vrahuvannyam neobhidnih zavdan i dosvidu lotnogo vidpracyuvannya Zagalom vivedennya dvoh pershih shtuchnih suputnikiv Zemli bulo uspishnim Zapuski drugoyi seriyi Za rezultatami shesti zapuskiv raketi R 7 pershoyi seriyi dopracyuvali golovnu chastinu zaminili novoyu i sistemu yiyi vidokremlennya vikoristali shilinni anteni telemetrichnoyi sistemi Tral tosho efektivnist zmin pidtverdili nastupni zapuski Lotno konstruktorski viprobuvannya drugogo etapu zakinchilis zapuskami raket R 7 24 travnya i 10 lipnya 1958 Zapuski tretoyi seriyi R 7 z urahuvannyam usunutih v ustanovleni stroki zauvazhen i nedolikiv viyavlenih i ne usunutih v procesi viprobuvan dopuskalas do chergovogo etapu lotnih viprobuvan Metoyu cih viprobuvan buli perevirka osnovnih lotnih i ekspluatacijnih harakteristik MBR R 7 vimogam Postanovi vid 20 travnya 1954 perevirka pravilnosti i dostatnosti konstruktivnih rishen uhvalenih za rezultatami LKV raket R 7 drugogo etapu yaki viznachali nadijnist raket viznachenu dalnist i tochnist strilbi i vidacha rekomendacij pro mozhlivist prijnyattya konstrukciyi tretogo etapu na ozbroyennya Radyanskoyi Armiyi Spilni lotni viprobuvannya provodilis z 24 grudnya 1958 po 27 listopada 1959 Viprobovuvalis 16 raket z yakih visim vigotovili na serijnomu zavodi Progres Viprobuvannyam pereduvali kontrolni vognevi stendovi viprobuvannya specialnoyi zbirki yaka skladalas z centralnogo i odnogo bichnogo bloku vikonani u serpni listopadi 1958 na stendah filialu 2 NDI 88 Viprobuvannya 17 listopada 1958 na yakomu bichnij blok zakripili za shemoyu paket pidtverdili efektivnist zahodiv dlya usunennya rezonansnih kolivan v konturi pruzhna konstrukciya rushijna ustanovka yaki ranishe prizvodili do rujnuvannya raketi na pershomu stupeni polotu Na raketah tretogo etapu likviduvali mizhbakovij vidsik priladiv na centralnomu bloci priladi rozmistili v yedinomu bloci u verhnij chastini blokiv vstanovili sternovi dviguni pidvishenoyi tyagi i pokrashenoyi shemi yihnogo zhivlennya SOBIS zamist SOB dlya odnochasnogo sporozhnennya vsih bakiv na kozhnomu bloci i sinhronizaciyi yihnogo sporozhnennya u viznachenih mezhah zminili umovi nadduvu bakiv j vikonali inshi konstruktivni vdoskonalennya Z 16 zapushenih raket 10 dosyagli meti z viznachenoyu tochnistyu dvi raketi perevishili dalnist na 1 890 km cherez vidhilennya v roboti sistemi upravlinnya odna raketa ne doletila do meti 28 km cherez nenormalnu robotu sistemi nadduvu truboprovodu okisnika na kincevomu stupeni odna raketa pereletila metu na 16 8 km cherez nestijku robotu sistemi radioupravlinnya i dvi raketi pripinili polit cherez vidhilennya v roboti rushijnoyi ustanovki Odnochasno z LKV zdijsnyuvalis zapuski kosmichnih raket nosiyiv na bazi raket R 7 tretogo etapu veresen 1958 listopad 1959 Zdijsnili sim zapuskiv avtomatichnih stancij Na ozbroyenniPostanovoyu vid 20 sichnya 1960 mizhkontinentalnu balistichnu raketu R 7 8K71 prijnyali na ozbroyennya Radyanskoyi Armiyi Pershij pidrozdil strategichnih raket pochav funkcionuvati 9 lyutogo 1958 na poligoni Pleseck bilya selisha Pleseck v Arhangelskij oblasti RSFSR nini Rosijska Federaciya Pershe viprobuvannya raketi vidbulos 15 grudnya 1959 Startovu poziciyu zakinchili buduvati 1 sichnya 1960 16 lipnya vidbulos dva navchalno bojovih zapuski Budivnictvo poligonu bulo nadzvichajno dorogim perevazhno cherez skladnist budivnictva u viddalenomu regioni velikih startovih kompleksiv Proektna vartist odnogo startovogo majdanchika stanovila 5 radyanskogo oboronnogo byudzhetu Amerikanci zitknulis zi shozhimi problemami pershe pokolinnya bojovih raket vimagalo znachnih vitrat Zbuduvali chotiri startovi kompleksi dlya raket R 7 12 veresnya 1960 na ozbroyennya prijnyali MBR R 7A yaka mala bilshe paliva u drugomu stupeni zavdyaki zmenshennyu kilkosti elektroniki sho zmenshilo masu i zbilshilo dalnist strilbi na 500 km novu golovnu chastinu i sproshenu sistemu radioupravlinnya Pislya rozviduvalnih polotiv litakiv shpiguniv CRU U 2 velichezni startovi kompleksi perestali buti tayemniceyu dlya amerikanciv i mogli buti shvidko znisheni u vipadku yadernoyi vijni Pered startom raketu dostavlyali z tehnichnoyi poziciyi zaliznichnim transportno ustanovochnim lafetom i vstanovlyuvali na masivnij puskovij pristrij Pidgotovka raketi do zapusku trivala majzhe 20 godin Raketa ne mogla perebuvati zapravlenoyu bilshe dobi oskilki mala kriogennu sistemu Raketi ne mogli perebuvati u postijnij bojovij gotovnosti i buli nezahishenimi vid povitryanoyi ataki R 7 rozroblyalas dlya zapusku rannoyi vazhkoyi vodnevoyi bombi ale pislya poyavi legshih za masoyu bomb vtratila svoye znachennya Do kincya 1968 obidvi raketi znyali z ozbroyennya Modifikaciyi na bazi R 7 Dokladnishe Raketi nosiyi simejstva R7 Z kincya 1959 pochalis lotno konstruktorski viprobuvannya raketi R 7A 8K74 z golovnoyu chastinoyu novoyi konstrukciyi i bez sistemi radioupravlinnya Dalnist polotu raketi suttyevo zrosla Sprostili metodiku pidgotovki raketi do zapusku Pid chas LKV viprobuvali visim raket z yakih sim svoye zavdannya vikonali Raketu R 7A prijnyali na ozbroyennya na zaminu raketi R 7 Dvostupeneva raketa R 7 raketa nosij Suputnik 8K71PS i 8A91 vikoristovuvalas dlya zapusku pershih troh shtuchnih suputnikiv Zemli Tristupenevi raketi nosiyi 8K72 z blokom E Vostok i 11A511 z blokom I Soyuz vikoristovuvalis dlya polotiv u dalnij kosmos i do Misyacya polotiv pilotovanih kosmichnih korabliv Vostok Voshod Soyuz Zgodom ci raketi nosiyi vikoristovuvali dlya zapusku kosmichnih korabliv tipu Zenit Meteor Elektron Progres tosho Chotiristupeneva raketa nosij 8K78 z blokami I L Molniya vikoristovuvalas dlya zapuskiv avtomatichnih mizhplanetnih stancij do planet Mars i Venera zapuskiv suputnikiv zv yazku tipu Pri stvorenni tristupenevoyi i osoblivo chotiristupenevoyi raket nosiyiv zustrilis novi problemi pov yazani perevazhno z zapuskom dviguniv v umovah kosmichnogo prostoru i nevagomosti yaki prizvodili do avarijnih naslidkiv Znachna rol v modernizaciyi raket tipu R 7 nalezhit Kujbishevskomu filialu OKB 1 a potim CSKB D I Kozlov i zavodu Progres yakij vigotovlyav ci raketi Chetvertij stupin raketi 8K78 z 1965 rozroblyayut i vigotovlyayut u NVO im Lavochkina PosilannyaR 7 Enciklopediya astronavtiki angl R 7 RKK Energiya ros Istoriya stvorennya i podalshij rozvitok R 7 ros Raketnij kompleks R 7 Gudilin V Ye Slabkij L I Raketno kosmichni sistemi Istoriya Rozvitok perspektivi M 1996 ros ros Yak hovali Simku ros Start nomer sto Dokumentalnij film ros Lance Kokonos ta Ian Ona Johnson The Forgotten Rocketeers German Scientists in the Soviet Union 1945 1959