Єпископ Петро (Тарнавський) (у миру: Петро Іванович Тарнавський, 26 червня 1873 Звенигородський повіт — 2 вересня 1938, концтабір ГУТАБ СРСР) — український церковний і громадський діяч. Єпископ УАПЦ. У 1919 р. був у складі ініціативного Комітету мирян і священників українського походження в Московській патріархії РПЦ з метою перекладу молитов і текстів богослужіння на сучасну українську мову. 22 травня 1919 р. в Нікольському військовому соборі в Києві брав участь у першому богослужінні українською мовою (див. «Хронологія заборон української мови»).
Петро Тарнавський Петро Іванович Тарнавський | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
Церква: | РПЦ МП → УАПЦ | |
Альма-матер: | Київська духовна академія | |
Науковий ступінь: | кандидат богослов'я | |
Діяльність: | військовослужбовець | |
Національність: | українець | |
Народження: | 26 червня 1873 Звенигородський повіт | |
Смерть: | 2 вересня 1938 (65 років) Київ | |
Батько: | Іван Тарнавський | |
Нагороди: | ||
![]() | ||
Жертва сталінського терору.
Життєпис
Народився в селянській родині у Звенигородському повіті Російської імперії (тепер — Україна). Його батько — дзвонар церковного причту, сторож. Завершив навчання у духовному училищі і семінарії Києва, та в 1897 р. у Київській духовній академії зі ступенем кандидата богослов'я.
До 1916 р. був викладачем Київської духовної академії, ієрей Російської православної церкви Московської патріархії. Працював в Київській 8-й гімназії вчителем Закону Божого (християнської етики). Домовласник — провулок Фьодоровський № 8 (Київ).
12–18 червня 1917 р. стає делегатом Київського єпархіального українського з'їзду, на якому обирається членом Київської церковної єпархіальної ради від священиків. У червні того ж року обраний у члени Комісії для скликання Першого Всеукраїнського з'їзду духівництва. З листопада того ж року — член Всеукраїнської православної церковної ради (ВПЦР), яка очолила автокефальний рух в Україні і провела підготовку до Всеукраїнського православного церковного собору (ВПЦС). Бере участь у засіданні Організаційного Комітету у справі скликання ВПЦС 6 грудня 1917 р.. Входить до складу делегації ВПЦР 22 грудня 1917 р. до Київського митрополита РПЦ МП Володимира. У січні і червні-липні 1918 р. брав участь у роботі 1-ї й 2-ї сесій ВПЦС. Співпрацював з Директорією УНР результатом чого стало 1 січня 1919 р. проголошення закону про Автокефалію УПЦ.
З 1919 р. — священник с. Баришівки Полтавської губернії. А з 17 квітня 1919 р. — член ВПЦР нового складу. У тому ж році входить до складу ініціативного Комітету мирян і священиків українського походження в Московській Патріархії РПЦ з метою перекладу молитов і текстів богослужіння на сучасну українську мову. 22 травня 1919 р. у військовому Миколаївському соборі в м. Києві брав участь у першій відправі служби Божої українською мовою. На зборах 3-ї української православної парафії Софійського собору у Києві у червні-липні 1919 р. обраний настоятелем релігійної громади.
22–26 травня 1921 р. — делегат Українського православного церковного собору на Київщині, де був піднесений у сан протоієрея. Як учасник ВПЦР 5 травня 1922 р. — стає настоятелем Старокиївської парафії при храмі святої Софії. Їздить Київщиною для згуртування священиків (Обухів, Бориспіль й ін.), «куркулів» (фермерів), українських монархістів навколо розбудови самостійної української держави. 14-30 жовтня 1922 р. є делегатом (серед 472 делегатів) ВПЦР.
21 вересня 1923 р. у Софіївському соборі Києва висвячений у сан єпископа УАПЦ. Під тиском спецслужб ВЧК-ОГПУ-НКВС змушений відійти від служіння в УАПЦ.
1924 р. — співзасновник братства Діяльно-Христова Церква (ДХЦ) або «живісти» під орудою комуністичного режиму. У тому ж році керував заснованою Богословською школою УАПЦ. У ДХЦ — заступник голови губернської Ради братства, яке проводило розкольницьку лінію в УАПЦ. Але 11 лютого 1924 р. під тиском інтриг спецслужб проголосив відозву з вимушеними наклепами на настоятеля УАПЦ Василя Липківського. У тому ж році стає настоятелем Михайлівського золотоверхого монастиря в Києві.
З 1925 р. — голова Ради братства ДХЦ. А 11 лютого того ж року за рішенням Вищого церковного суду його виключено зі складу УАПЦ. Бо висловив підтримку і визнання позитивності атеїстичного фанатизму влади в харківській газеті «Комуніст» 24 жовтня 1925 р.. Бере участь у Малих зборах ВПЦР 28-30 грудня 1926 р. з метою приєднати ДХЦ до УАПЦ. У листопаді 1927 р. розкаявся і вернувся в лоно УАПЦ.
У концтаборах
А на початку 1930 р. заарештований зі звинуваченням у залученні українських селян до ідей приватної власності та побудови «Самостійної України», бо «закликав до самостійної держави Україна без Москви». Під тиском державної спецслужби залишив служіння в УАПЦ у 1931 р. в обмін на звільнення з ув'язнення. Працював архіваріусом діловодства народного суду 2-ї ділянки Кіровського району (тепер «Печерський» район) м. Києва, секретарем «СудоЛіквідКому» Ленінського району (тепер «Старокиївський» район) м. Києва. Мешкав по вулиці Воровського № 8 кв. 36 (Київ). Був на богослужіннях — на розі провулку Рильський та Стрілецької.
Улітку 1936 р. заарештований за підозрою у «підпільному сповідуванні релігії під прикриттям світської роботи» (потай молився); у «веденні антирадянської агітації серед вірян, використовуючи проповіді проти керівників радянської влади»; за «зустріч О. Керенського» з «Союзом робітників» (есерами) у 1917 р. в Києві, на якій виступав від імені духівництва; за зв'язки з урядом С. Петлюри, за заклики «утворювати самостійну державу Україну без окупантів» та інтервентів, за активну діяльність «в антирадянській націоналістичній організації повстанського підпілля з метою повалення радянської влади», за зв'язки з хоровою капелою О. Кошиця у США (у справах є вказування на «активну церковницю» Єлизавету Кошиць та Анатолія Кошиць), за його контакти з архієпископом Полікарпом Сікорським (Польща), за зв'язки з сином Анатолієм, за контакти з єпископом Левицьким — також за заклики «об'єднати всіх українців та українок для спасіння християнської віри і національної держави від комуністів» у листуванні з рідним братом Іваном на еміграції у Франції, з українською діаспорою в Чехословаччині і Польщі (куди повідомляв про гоніння на релігію й свободу совісті), за пересилання новин про стан життя в СРСР. З нього на допитах «вибили зізнання», що він у 1922 р. фактом прийняття священства став «активним членом і керівником контрреволюційної націоналістичної організації підпільно повстанської» (архівні документи допитів забризкані кров'ю)…на кожному аркуші він підписався, що Василь Липківський та всі священики є «агентами української націоналістичної антирадянської організації». Про рівень їх кваліфікації в області юриспруденції і криміналістики можна справити враження з протоколу арешту і допиту, де в графі «особливі прикмети» Тарнавського П. ними записано одне слово — «священик»…
Крім того, комуністичний режим вважав загрозою для себе його піклування про формування в Україні національного державного уряду, котрий дбав би за свій народ, де стояли б на чолі українського народу тільки «наші люди — українці». 13 травня 1938 р. «оперативним стеженням» НКВС-КДБ був визнаний як «священик професіонал». І був знову заарештований 30 квітня 1938 р. для заслання у радянський концентраційний табір (за статтями 156, 54 пункти 8-11), утримувався в Київській в'язниці «Лук'янівка», і 29 серпня того ж року «особливою трійкою» спецслужби НКВС по Київській області (відділ УДБ) винесено таємний вирок без суду та дотримання процесуальних норм вбити священика. І 2 вересня 1938 р. розстріляли.
На момент арешту був одружений.
А 16 січня 1989 року на підставі статті № 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР «про додаткові заходи з відновлення справедливості у відношенні до жертв репресій що мали місце в період 1930—1940 рр. і на початку 1950-х рр.» він реабілітований як «жертва політичних репресій» (посмертно).
Примітки
- Бовкало А. А., «Выпускники Киевской духовной академии 1823—1869, 1885—1915 гг.», 2015 г. (рос.)
- Каганов Эмиль, Киевская частная женская гимназия Е. А. Крюгер, 2014 г. (рос.)
- стор. 2 справи № 132654 УГБ НКВС та 7 відділення 4 відділу КДБ УРСР, фонду КДБ УРСР
Джерела
- ЦДАГО слідча справа № 132654 (№ 60655,132654) УГБ НКВС та 7 відділення 4 відділу КДБ УРСР, фонду № 263 КДБ УРСР (ВЧК-ОГПУ-НКВС): слідчий фонд КДБ Архіву обліково-архівного відділу при Раді Міністрів УРСР.
- под ред. Кудрицкого А. В., «Киев (энциклопедический справочник)», изд. 3-е доп., глав. ред. Укр. Сов. Енц., г. Киев, 1986 г., с. 351—352, 479—480.
Посилання
- Ігнатуша О., Тарнавський Петро
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Tarnavskij Yepiskop Petro Tarnavskij u miru Petro Ivanovich Tarnavskij 26 chervnya 1873 Zvenigorodskij povit 2 veresnya 1938 konctabir GUTAB SRSR ukrayinskij cerkovnij i gromadskij diyach Yepiskop UAPC U 1919 r buv u skladi iniciativnogo Komitetu miryan i svyashennikiv ukrayinskogo pohodzhennya v Moskovskij patriarhiyi RPC z metoyu perekladu molitov i tekstiv bogosluzhinnya na suchasnu ukrayinsku movu 22 travnya 1919 r v Nikolskomu vijskovomu sobori v Kiyevi brav uchast u pershomu bogosluzhinni ukrayinskoyu movoyu div Hronologiya zaboron ukrayinskoyi movi Petro Tarnavskij Petro Ivanovich Tarnavskij yepiskop Cerkva RPC MP UAPC Alma mater Kiyivska duhovna akademiya Naukovij stupin kandidat bogoslov ya Diyalnist vijskovosluzhbovec Nacionalnist ukrayinec Narodzhennya 26 chervnya 1873 1873 06 26 Zvenigorodskij povit Smert 2 veresnya 1938 1938 09 02 65 rokiv Kiyiv Batko Ivan Tarnavskij Nagorodi Hrest Simona Petlyuri Zhertva stalinskogo teroru ZhittyepisNarodivsya v selyanskij rodini u Zvenigorodskomu poviti Rosijskoyi imperiyi teper Ukrayina Jogo batko dzvonar cerkovnogo prichtu storozh Zavershiv navchannya u duhovnomu uchilishi i seminariyi Kiyeva ta v 1897 r u Kiyivskij duhovnij akademiyi zi stupenem kandidata bogoslov ya Do 1916 r buv vikladachem Kiyivskoyi duhovnoyi akademiyi iyerej Rosijskoyi pravoslavnoyi cerkvi Moskovskoyi patriarhiyi Pracyuvav v Kiyivskij 8 j gimnaziyi vchitelem Zakonu Bozhogo hristiyanskoyi etiki Domovlasnik provulok Fodorovskij 8 Kiyiv 12 18 chervnya 1917 r staye delegatom Kiyivskogo yeparhialnogo ukrayinskogo z yizdu na yakomu obirayetsya chlenom Kiyivskoyi cerkovnoyi yeparhialnoyi radi vid svyashenikiv U chervni togo zh roku obranij u chleni Komisiyi dlya sklikannya Pershogo Vseukrayinskogo z yizdu duhivnictva Z listopada togo zh roku chlen Vseukrayinskoyi pravoslavnoyi cerkovnoyi radi VPCR yaka ocholila avtokefalnij ruh v Ukrayini i provela pidgotovku do Vseukrayinskogo pravoslavnogo cerkovnogo soboru VPCS Bere uchast u zasidanni Organizacijnogo Komitetu u spravi sklikannya VPCS 6 grudnya 1917 r Vhodit do skladu delegaciyi VPCR 22 grudnya 1917 r do Kiyivskogo mitropolita RPC MP Volodimira U sichni i chervni lipni 1918 r brav uchast u roboti 1 yi j 2 yi sesij VPCS Spivpracyuvav z Direktoriyeyu UNR rezultatom chogo stalo 1 sichnya 1919 r progoloshennya zakonu pro Avtokefaliyu UPC Z 1919 r svyashennik s Barishivki Poltavskoyi guberniyi A z 17 kvitnya 1919 r chlen VPCR novogo skladu U tomu zh roci vhodit do skladu iniciativnogo Komitetu miryan i svyashenikiv ukrayinskogo pohodzhennya v Moskovskij Patriarhiyi RPC z metoyu perekladu molitov i tekstiv bogosluzhinnya na suchasnu ukrayinsku movu 22 travnya 1919 r u vijskovomu Mikolayivskomu sobori v m Kiyevi brav uchast u pershij vidpravi sluzhbi Bozhoyi ukrayinskoyu movoyu Na zborah 3 yi ukrayinskoyi pravoslavnoyi parafiyi Sofijskogo soboru u Kiyevi u chervni lipni 1919 r obranij nastoyatelem religijnoyi gromadi 22 26 travnya 1921 r delegat Ukrayinskogo pravoslavnogo cerkovnogo soboru na Kiyivshini de buv pidnesenij u san protoiyereya Yak uchasnik VPCR 5 travnya 1922 r staye nastoyatelem Starokiyivskoyi parafiyi pri hrami svyatoyi Sofiyi Yizdit Kiyivshinoyu dlya zgurtuvannya svyashenikiv Obuhiv Borispil j in kurkuliv fermeriv ukrayinskih monarhistiv navkolo rozbudovi samostijnoyi ukrayinskoyi derzhavi 14 30 zhovtnya 1922 r ye delegatom sered 472 delegativ VPCR 21 veresnya 1923 r u Sofiyivskomu sobori Kiyeva visvyachenij u san yepiskopa UAPC Pid tiskom specsluzhb VChK OGPU NKVS zmushenij vidijti vid sluzhinnya v UAPC 1924 r spivzasnovnik bratstva Diyalno Hristova Cerkva DHC abo zhivisti pid orudoyu komunistichnogo rezhimu U tomu zh roci keruvav zasnovanoyu Bogoslovskoyu shkoloyu UAPC U DHC zastupnik golovi gubernskoyi Radi bratstva yake provodilo rozkolnicku liniyu v UAPC Ale 11 lyutogo 1924 r pid tiskom intrig specsluzhb progolosiv vidozvu z vimushenimi naklepami na nastoyatelya UAPC Vasilya Lipkivskogo U tomu zh roci staye nastoyatelem Mihajlivskogo zolotoverhogo monastirya v Kiyevi Z 1925 r golova Radi bratstva DHC A 11 lyutogo togo zh roku za rishennyam Vishogo cerkovnogo sudu jogo viklyucheno zi skladu UAPC Bo visloviv pidtrimku i viznannya pozitivnosti ateyistichnogo fanatizmu vladi v harkivskij gazeti Komunist 24 zhovtnya 1925 r Bere uchast u Malih zborah VPCR 28 30 grudnya 1926 r z metoyu priyednati DHC do UAPC U listopadi 1927 r rozkayavsya i vernuvsya v lono UAPC U konctaborah A na pochatku 1930 r zaareshtovanij zi zvinuvachennyam u zaluchenni ukrayinskih selyan do idej privatnoyi vlasnosti ta pobudovi Samostijnoyi Ukrayini bo zaklikav do samostijnoyi derzhavi Ukrayina bez Moskvi Pid tiskom derzhavnoyi specsluzhbi zalishiv sluzhinnya v UAPC u 1931 r v obmin na zvilnennya z uv yaznennya Pracyuvav arhivariusom dilovodstva narodnogo sudu 2 yi dilyanki Kirovskogo rajonu teper Pecherskij rajon m Kiyeva sekretarem SudoLikvidKomu Leninskogo rajonu teper Starokiyivskij rajon m Kiyeva Meshkav po vulici Vorovskogo 8 kv 36 Kiyiv Buv na bogosluzhinnyah na rozi provulku Rilskij ta Strileckoyi Ulitku 1936 r zaareshtovanij za pidozroyu u pidpilnomu spoviduvanni religiyi pid prikrittyam svitskoyi roboti potaj molivsya u vedenni antiradyanskoyi agitaciyi sered viryan vikoristovuyuchi propovidi proti kerivnikiv radyanskoyi vladi za zustrich O Kerenskogo z Soyuzom robitnikiv eserami u 1917 r v Kiyevi na yakij vistupav vid imeni duhivnictva za zv yazki z uryadom S Petlyuri za zakliki utvoryuvati samostijnu derzhavu Ukrayinu bez okupantiv ta interventiv za aktivnu diyalnist v antiradyanskij nacionalistichnij organizaciyi povstanskogo pidpillya z metoyu povalennya radyanskoyi vladi za zv yazki z horovoyu kapeloyu O Koshicya u SShA u spravah ye vkazuvannya na aktivnu cerkovnicyu Yelizavetu Koshic ta Anatoliya Koshic za jogo kontakti z arhiyepiskopom Polikarpom Sikorskim Polsha za zv yazki z sinom Anatoliyem za kontakti z yepiskopom Levickim takozh za zakliki ob yednati vsih ukrayinciv ta ukrayinok dlya spasinnya hristiyanskoyi viri i nacionalnoyi derzhavi vid komunistiv u listuvanni z ridnim bratom Ivanom na emigraciyi u Franciyi z ukrayinskoyu diasporoyu v Chehoslovachchini i Polshi kudi povidomlyav pro goninnya na religiyu j svobodu sovisti za peresilannya novin pro stan zhittya v SRSR Z nogo na dopitah vibili ziznannya sho vin u 1922 r faktom prijnyattya svyashenstva stav aktivnim chlenom i kerivnikom kontrrevolyucijnoyi nacionalistichnoyi organizaciyi pidpilno povstanskoyi arhivni dokumenti dopitiv zabrizkani krov yu na kozhnomu arkushi vin pidpisavsya sho Vasil Lipkivskij ta vsi svyasheniki ye agentami ukrayinskoyi nacionalistichnoyi antiradyanskoyi organizaciyi Pro riven yih kvalifikaciyi v oblasti yurisprudenciyi i kriminalistiki mozhna spraviti vrazhennya z protokolu areshtu i dopitu de v grafi osoblivi prikmeti Tarnavskogo P nimi zapisano odne slovo svyashenik Krim togo komunistichnij rezhim vvazhav zagrozoyu dlya sebe jogo pikluvannya pro formuvannya v Ukrayini nacionalnogo derzhavnogo uryadu kotrij dbav bi za svij narod de stoyali b na choli ukrayinskogo narodu tilki nashi lyudi ukrayinci 13 travnya 1938 r operativnim stezhennyam NKVS KDB buv viznanij yak svyashenik profesional I buv znovu zaareshtovanij 30 kvitnya 1938 r dlya zaslannya u radyanskij koncentracijnij tabir za stattyami 156 54 punkti 8 11 utrimuvavsya v Kiyivskij v yaznici Luk yanivka i 29 serpnya togo zh roku osoblivoyu trijkoyu specsluzhbi NKVS po Kiyivskij oblasti viddil UDB vineseno tayemnij virok bez sudu ta dotrimannya procesualnih norm vbiti svyashenika I 2 veresnya 1938 r rozstrilyali Na moment areshtu buv odruzhenij A 16 sichnya 1989 roku na pidstavi statti 1 Ukazu Prezidiyi Verhovnoyi Radi SRSR pro dodatkovi zahodi z vidnovlennya spravedlivosti u vidnoshenni do zhertv represij sho mali misce v period 1930 1940 rr i na pochatku 1950 h rr vin reabilitovanij yak zhertva politichnih represij posmertno PrimitkiBovkalo A A Vypuskniki Kievskoj duhovnoj akademii 1823 1869 1885 1915 gg 2015 g ros Kaganov Emil Kievskaya chastnaya zhenskaya gimnaziya E A Kryuger 2014 g ros stor 2 spravi 132654 UGB NKVS ta 7 viddilennya 4 viddilu KDB URSR fondu KDB URSRDzherelaCDAGO slidcha sprava 132654 60655 132654 UGB NKVS ta 7 viddilennya 4 viddilu KDB URSR fondu 263 KDB URSR VChK OGPU NKVS slidchij fond KDB Arhivu oblikovo arhivnogo viddilu pri Radi Ministriv URSR pod red Kudrickogo A V Kiev enciklopedicheskij spravochnik izd 3 e dop glav red Ukr Sov Enc g Kiev 1986 g s 351 352 479 480 PosilannyaIgnatusha O Tarnavskij Petro