Дагоберт Ланфранчі (італ. Dagoberto Lanfranchi; помер у 1105 р.), більш відомий як Дагоберт Пізанський — перший архієпископ Пізи та другий латинський патріарх Єрусалима після того, як місто було захоплене під час Першого хрестового походу. Відомий також як Дайберт або Даймберт.
Дагоберт Пізанський | |
---|---|
італ. Dagoberto Lanfranchi | |
![]() Боемунд і Дагоберт пливуть до Апулії на генуезькому кораблі з хрестом Святого Георгія | |
Народився | 11 століття або 1050[2] Піза, Тоскана, Італія |
Помер | 15 червня 1105[1], 14 травня 1107 або 1107[2] Мессіна, Сицилія, Королівство Італія |
Діяльність | священник, католицький єпископ |
Посада | Латинський патріарх Єрусалиму, d і d |
Конфесія | католицька церква[3] |
|
Раннє життя
Мало що відомо про раннє життя Дагоберта, але вважається, що спочатку він був висвячений Везіло, архієпископом Майнца і провідним прихильником імператора Генріха IV у його суперечці з папою Григорієм VII про інвеституру та в підтримці антипапи Климента III. У 1085 році Везіло був відлучений від церкви за симонію пропапським синодом у Кведлінбурзі. Власне ім'я Дагоберта пояснює його походження з Ломбардії/Емілії, де здавно було багато проімперських гібелінських міст.
Єпископ Пізи
В кінці 1080-х років Дагоберт змінив політичну орієнтацію, зблизившись із графинею Матильдою Тосканською, однією з найзавзятіших прихильників папства і гвельфської партії. В 1088 році папа Урбан II скасував отриману від антіпапи Клімента хіротонію Дагоберта і замінив її канонічною, висвятивши Дагоберта єпископом Пізи. Спочатку призначення людини з таким суперечливим минулим викликало неприязнь. Петро, єпископ Пістойї, протестував перед папою, і капітул собору виступив проти, але постійна підтримка Урбана дозволила Дагоберту встановити свою владу.
Дагоберт відігравав активну роль у громадському житті Пізи, наприклад, він об'єднався з іншими знатними особами в 1090 році, щоб врегулювати максимальну висоту будинків. Він став поважною фігурою в політичному та економічному житті Пізи, застосувавши практичний підхід до проблем, з якими він зіткнувся як у Пізі, так і пізніше у своїй кар'єрі. В 1092 році Урбан за рекомендацією Матильди підвищив статус Пізанського епископства до архієпископства.
Дагоберт провів Різдво 1094 року з папою Урбаном, а потім супроводжував його в його пастирській подорожі Італією та Францією, включаючи Собор у П'яченці, який відбувся для відновлення повноважень папи після суперечки про інвеституру, і Собор у Клермоні, на якому папа запустив Перший хрестовий похід. Потім Дагоберт повернувся до Пізи, щоб проповідувати хрестовий похід, і отримав в цьому гарячу підтримку. У 1098 році Урбан призначив Дагоберта легатом при дворі короля Альфонсо VI Кастильського, і він виявив себе компетентним організатором церкви на землях, нещодавно завойованих у маврів, хоча, за чутками, він привласнив собі деякі подарунки і скарби, надіслані королем Альфонсо Папі Римському.
Латинський патріарх Єрусалиму
В кінці 1098 року Дагоберт вирушив на схід із пізанським флотом, який здійснив успішні набіги на острови, що належали Візантії, і вступив у сутичку з візантійським флотом, перш ніж вирушити до Палестини. Один із лідерів хрестоносців, Боемунд Антіохійський, взяв в облогу в Сирії візантійський порт Латакія, і Дагоберт з пізанцями погодилися допомогти йому, заблокувавши порт з моря. Однак інші лідери хрестоносців, які бачили необхідність співпраці з візантійським імператором і східними християнами, були обурені цим і переконали Дагоберта зняти блокаду. Боемунд був змушений припинити облогу та супроводжував Дагоберта до Єрусалиму, куди прибув 21 грудня 1099 року.
Статус Дагоберта, коли він відправився на схід, невідомий. Багато істориків вважають, що папа Урбан II призначив його апостольським легатом хрестового походу замість Адемара з Ле-Пюї, який помер 1 серпня 1098 року. Однак сам папа Урбан помер 29 липня 1099 року, і в листі до нового папи Пасхалія II у вересні 1099 року Дагоберт називає себе просто «архієпископом Пізи».
Відразу після Різдва першого латинського патріарха Єрусалиму Арнульфа Шокського було скинуто на тій підставі, що його обрання було неканонічним, і за підтримки Боемунда на його місце було обрано Дагоберта. Громадська думка завжди вважала, що Свята Земля повинна бути спадщиною церкви, але Арнульф був надто слабким, щоб встановити церковне верховенство. Позиція Дагоберта була сильнішою, оскільки він був (імовірно) папським легатом і мав підтримку пізанського флоту. Відразу після вступу на престол Годфрід Буйонський став перед ним на коліна й отримав від Дагоберта територію Єрусалиму, а Боемунд зробив те саме щодо Антіохії. Балдуїн, майбутній король Єрусалиму, був у той час лордом Едеси, але він не присягнув Дагоберту і їхні стосунки, здається, не були дружніми.
Дагоберт прагнув встановити владу патріарха і вимагав, щоб Годфрід передав йому Єрусалим. Годфрід частково поступився, і на церемонії у день Великодня, 1 квітня 1100 року, він оголосив, що зберігатиме володіння до своєї смерті, або поки не завоює два великих міста у невірних, але він заповів Єрусалим патріарху. Однак Годфрід помер у липні, коли Дагоберт супроводжував кампанію проти Яффи під проводом племінника Боемунда, Танкреда Тарентського, і єрусалимські лицарі запропонували володарство Балдуїну, який був братом Годфріда. За підтримки Танкреда, Дагоберт написав, пропонуючи панування над Єрусалимом Боемунду Антіохійському, але лист було перехоплено і Боемунд був схоплений турками.
11 листопада Балдуїн прийняв титул короля Єрусалиму. Дагоберт був змушений визнати поразку, і Балдуїн, враховуючи вплив Дагоберта на пізанський флот, затвердив його на своїй кафедрі. На Різдво 1100 року Балдуін віддав шану Патріарху і був коронований як король. Прибуття генуезької ескадри в квітні 1101 року послабило позиції Дагоберта, оскільки Балдуїн більше не залежав у морській силі лише від пізанського флоту. Йому потрібно було контролювати церкву, тому що йому завжди бракувало грошей, і благочестиві симфазисти давали свої пожертви на церкву. Були висунуті скарги щодо законності призначення Дагоберта, і коли папа послав легата Моріса, кардинала-єпископа Порту, щоб розібратися в ситуації, Балдуін звинуватив Дагоберта у зраді за те, що він спонукав Боемунда протистояти престолонаслідуванню Балдуїна. Дагоберт підкупив Балдуїна, щоб він відмовився від цього обвинувачення. Однак восени Дагоберт привласнив собі усю всю пожертву, яка частково призначалась на оплату королівської армії, і за це легат позбавив його посади.
Танкред, який за відсутності Боемунда I правив Антіохією, запросив Дагоберта до свого міста і надав йому у розпорядження церкву Святого Георгія. Папський легат Моріс помер навесні 1102 року, і коли восени Балдуїну знадобилася військова допомога Танкреда, Танкред в якосты умови своєї допомоги наполягав на відновленні Дагоберта на посаді патріарха Єрусалиму. Балдуїн погодився, але потім прибув новий легат, кардинал Роберт Паризький. Балдуїн і Арнульф Шокський, якого Дагоберт заступив на посаді патріарха були головними обвинувальниками на синоді на чолі з кардиналом Робертом. Дагоберта звинуватили в нападах на східних християн під час його набігів на візантійські острови на сході, у змові з метою спровокувати громадянську війну між Боемундом і Балдуїном, а також у збереженні собі грошей, наданих на добробут паломників, і скинули з посади патріарха. Танкред знову запосив його до Антіохії, але більше не висував вимог щодо його відновлення на посаді патріарха. На думку Стівена Рансімена, він показав себе розбещеним і скупим старцем і про його від'їзд ніхто не пошкодував.
Пізніше Дагоберт звернувся особисто до папи Пасхалія. Апеляція була успішною, і Дагоберт відправився назад до Святої Землі, щоб відновити свій патріархат. Але дорогою він помер у Мессіні на Сицилії в 1105 році. Під час його відсутності в Святій Землі, на посаді Патріаха Єрусалимського Дагоберта замінив священик на ім'я , а після смерті Дагоберта на посаду Патріарха було обрано . Його наступником на посаді архієпископа Пізи став , який, можливо, був обраний пізанцями ще до смерті Дагоберта, що свідчить про те, що він міг втратити підтримку після своєї тривалої і неоднозначної відсутності, але грамоти в архівах собору показують, що його рішення під час його перебування на посаді пізніше неодноразово цитувалися та підтверджувались.
Репутація
Історики загалом піддавали суворій критиці поведінку Дагоберта у Святій Землі. Стівен Рансімен у своїй історії Першого хрестового походу описує його як енергійного, але марнославного, амбітного, нечесного і легко підпадаючого під вплив інших. У дослідженні 1998 року Майкл Мацке захищав Дагоберта, стверджуючи, що його дії як патріарха були мотивовані релігійним ідеалізмом і що він намагався втілити наміри папи Урбана II. Наскільки ця спроба реабілітації є обгрунтованою, історики рішуче розходяться. Патриція Скіннер у своєму огляді кар'єри Дагобера визнає, що він діяв проти канонічного права, але стверджує, що за виняткових обставин того часу він мав діяти прагматично.
Церква Гробу Господнього в Пізі названа на згадку про участь Дагоберта в Хрестовому поході.
Примітки
- BeWeB
- https://www.biografiasyvidas.com/biografia/d/daimberto.htm
- Catholic-Hierarchy.org — USA: 1990.
- Skinner, (2009), с. 158
- Catholic Encyclopedia, Mainz
- Skinner, (2009)
- Skinner, (2009), с. 162
- Runciman, (1951)
- Skinner, (2009), с. 163—164
- Runciman, (1951), с. 305—307
- Runciman, (1951), с. 311—323
- Runciman, (1951), с. 325—326
- Runciman, (1952), с. 35—36, 42, 73, 81—83
- Skinner, (2009), с. 164—167
- Runciman стверджував, посилаючись на Вільгельма Тірському що він помер у 1107 році. Rowe, вслід за Emil Hampel, а за ними також Skinner, доводили, що коректною датою є 1105 рік, посилаючись на Gesta triumphalia per pisanos facta.
- Runciman, (1952), с. 83—84
- Skinner, (2009), с. 167—170
Джерела
- Rowe, John Gordon (1957). "Paschal II and the Relation between the Spiritual and Temporal Powers in the Kingdom of Jerusalem". Speculum. 32 (3): 470–501. doi:10.2307/2849891. JSTOR 2849891. S2CID 161656999.
- Runciman, Steven (1951). The First Crusade. A History of the Crusades. Vol. 1. Cambridge, UK: Cambridge University Press.
- Runciman, Steven (1952). The Kingdom of Jerusalem. A History of the Crusades. Vol. 2. Cambridge, UK: Cambridge University Press.
- Skinner, Patricia (2009). "From Pisa to the Patriarchate: chapters in the life of (Arch)bishop Daibert". In Patricia Skinner (ed.). Challenging the Boundaries of Medieval History: The Legacy of Timothy Reuter. Brepols. .
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Dagobert Lanfranchi ital Dagoberto Lanfranchi pomer u 1105 r bilsh vidomij yak Dagobert Pizanskij pershij arhiyepiskop Pizi ta drugij latinskij patriarh Yerusalima pislya togo yak misto bulo zahoplene pid chas Pershogo hrestovogo pohodu Vidomij takozh yak Dajbert abo Dajmbert Dagobert Pizanskijital Dagoberto LanfranchiBoemund i Dagobert plivut do Apuliyi na genuezkomu korabli z hrestom Svyatogo GeorgiyaNarodivsya11 stolittya abo 1050 2 Piza Toskana ItaliyaPomer15 chervnya 1105 1 14 travnya 1107 abo 1107 2 Messina Siciliya Korolivstvo ItaliyaDiyalnistsvyashennik katolickij yepiskopPosadaLatinskij patriarh Yerusalimu d i dKonfesiyakatolicka cerkva 3 Mediafajli u VikishovishiRannye zhittyaMalo sho vidomo pro rannye zhittya Dagoberta ale vvazhayetsya sho spochatku vin buv visvyachenij Vezilo arhiyepiskopom Majnca i providnim prihilnikom imperatora Genriha IV u jogo superechci z papoyu Grigoriyem VII pro investituru ta v pidtrimci antipapi Klimenta III U 1085 roci Vezilo buv vidluchenij vid cerkvi za simoniyu propapskim sinodom u Kvedlinburzi Vlasne im ya Dagoberta poyasnyuye jogo pohodzhennya z Lombardiyi Emiliyi de zdavno bulo bagato proimperskih gibelinskih mist Yepiskop PiziV kinci 1080 h rokiv Dagobert zminiv politichnu oriyentaciyu zblizivshis iz grafineyu Matildoyu Toskanskoyu odniyeyu z najzavzyatishih prihilnikiv papstva i gvelfskoyi partiyi V 1088 roci papa Urban II skasuvav otrimanu vid antipapi Klimenta hirotoniyu Dagoberta i zaminiv yiyi kanonichnoyu visvyativshi Dagoberta yepiskopom Pizi Spochatku priznachennya lyudini z takim superechlivim minulim viklikalo nepriyazn Petro yepiskop Pistojyi protestuvav pered papoyu i kapitul soboru vistupiv proti ale postijna pidtrimka Urbana dozvolila Dagobertu vstanoviti svoyu vladu Dagobert vidigravav aktivnu rol u gromadskomu zhitti Pizi napriklad vin ob yednavsya z inshimi znatnimi osobami v 1090 roci shob vregulyuvati maksimalnu visotu budinkiv Vin stav povazhnoyu figuroyu v politichnomu ta ekonomichnomu zhitti Pizi zastosuvavshi praktichnij pidhid do problem z yakimi vin zitknuvsya yak u Pizi tak i piznishe u svoyij kar yeri V 1092 roci Urban za rekomendaciyeyu Matildi pidvishiv status Pizanskogo episkopstva do arhiyepiskopstva Dagobert proviv Rizdvo 1094 roku z papoyu Urbanom a potim suprovodzhuvav jogo v jogo pastirskij podorozhi Italiyeyu ta Franciyeyu vklyuchayuchi Sobor u P yachenci yakij vidbuvsya dlya vidnovlennya povnovazhen papi pislya superechki pro investituru i Sobor u Klermoni na yakomu papa zapustiv Pershij hrestovij pohid Potim Dagobert povernuvsya do Pizi shob propoviduvati hrestovij pohid i otrimav v comu garyachu pidtrimku U 1098 roci Urban priznachiv Dagoberta legatom pri dvori korolya Alfonso VI Kastilskogo i vin viyaviv sebe kompetentnim organizatorom cerkvi na zemlyah neshodavno zavojovanih u mavriv hocha za chutkami vin privlasniv sobi deyaki podarunki i skarbi nadislani korolem Alfonso Papi Rimskomu Latinskij patriarh YerusalimuV kinci 1098 roku Dagobert virushiv na shid iz pizanskim flotom yakij zdijsniv uspishni nabigi na ostrovi sho nalezhali Vizantiyi i vstupiv u sutichku z vizantijskim flotom persh nizh virushiti do Palestini Odin iz lideriv hrestonosciv Boemund Antiohijskij vzyav v oblogu v Siriyi vizantijskij port Latakiya i Dagobert z pizancyami pogodilisya dopomogti jomu zablokuvavshi port z morya Odnak inshi lideri hrestonosciv yaki bachili neobhidnist spivpraci z vizantijskim imperatorom i shidnimi hristiyanami buli obureni cim i perekonali Dagoberta znyati blokadu Boemund buv zmushenij pripiniti oblogu ta suprovodzhuvav Dagoberta do Yerusalimu kudi pribuv 21 grudnya 1099 roku Status Dagoberta koli vin vidpravivsya na shid nevidomij Bagato istorikiv vvazhayut sho papa Urban II priznachiv jogo apostolskim legatom hrestovogo pohodu zamist Ademara z Le Pyuyi yakij pomer 1 serpnya 1098 roku Odnak sam papa Urban pomer 29 lipnya 1099 roku i v listi do novogo papi Pashaliya II u veresni 1099 roku Dagobert nazivaye sebe prosto arhiyepiskopom Pizi Vidrazu pislya Rizdva pershogo latinskogo patriarha Yerusalimu Arnulfa Shokskogo bulo skinuto na tij pidstavi sho jogo obrannya bulo nekanonichnim i za pidtrimki Boemunda na jogo misce bulo obrano Dagoberta Gromadska dumka zavzhdi vvazhala sho Svyata Zemlya povinna buti spadshinoyu cerkvi ale Arnulf buv nadto slabkim shob vstanoviti cerkovne verhovenstvo Poziciya Dagoberta bula silnishoyu oskilki vin buv imovirno papskim legatom i mav pidtrimku pizanskogo flotu Vidrazu pislya vstupu na prestol Godfrid Bujonskij stav pered nim na kolina j otrimav vid Dagoberta teritoriyu Yerusalimu a Boemund zrobiv te same shodo Antiohiyi Balduyin majbutnij korol Yerusalimu buv u toj chas lordom Edesi ale vin ne prisyagnuv Dagobertu i yihni stosunki zdayetsya ne buli druzhnimi Dagobert pragnuv vstanoviti vladu patriarha i vimagav shob Godfrid peredav jomu Yerusalim Godfrid chastkovo postupivsya i na ceremoniyi u den Velikodnya 1 kvitnya 1100 roku vin ogolosiv sho zberigatime volodinnya do svoyeyi smerti abo poki ne zavoyuye dva velikih mista u nevirnih ale vin zapoviv Yerusalim patriarhu Odnak Godfrid pomer u lipni koli Dagobert suprovodzhuvav kampaniyu proti Yaffi pid provodom pleminnika Boemunda Tankreda Tarentskogo i yerusalimski licari zaproponuvali volodarstvo Balduyinu yakij buv bratom Godfrida Za pidtrimki Tankreda Dagobert napisav proponuyuchi panuvannya nad Yerusalimom Boemundu Antiohijskomu ale list bulo perehopleno i Boemund buv shoplenij turkami Cerkva Grobu Gospodnogo Piza 11 listopada Balduyin prijnyav titul korolya Yerusalimu Dagobert buv zmushenij viznati porazku i Balduyin vrahovuyuchi vpliv Dagoberta na pizanskij flot zatverdiv jogo na svoyij kafedri Na Rizdvo 1100 roku Balduin viddav shanu Patriarhu i buv koronovanij yak korol Pributtya genuezkoyi eskadri v kvitni 1101 roku poslabilo poziciyi Dagoberta oskilki Balduyin bilshe ne zalezhav u morskij sili lishe vid pizanskogo flotu Jomu potribno bulo kontrolyuvati cerkvu tomu sho jomu zavzhdi brakuvalo groshej i blagochestivi simfazisti davali svoyi pozhertvi na cerkvu Buli visunuti skargi shodo zakonnosti priznachennya Dagoberta i koli papa poslav legata Morisa kardinala yepiskopa Portu shob rozibratisya v situaciyi Balduin zvinuvativ Dagoberta u zradi za te sho vin sponukav Boemunda protistoyati prestolonasliduvannyu Balduyina Dagobert pidkupiv Balduyina shob vin vidmovivsya vid cogo obvinuvachennya Odnak voseni Dagobert privlasniv sobi usyu vsyu pozhertvu yaka chastkovo priznachalas na oplatu korolivskoyi armiyi i za ce legat pozbaviv jogo posadi Tankred yakij za vidsutnosti Boemunda I praviv Antiohiyeyu zaprosiv Dagoberta do svogo mista i nadav jomu u rozporyadzhennya cerkvu Svyatogo Georgiya Papskij legat Moris pomer navesni 1102 roku i koli voseni Balduyinu znadobilasya vijskova dopomoga Tankreda Tankred v yakosty umovi svoyeyi dopomogi napolyagav na vidnovlenni Dagoberta na posadi patriarha Yerusalimu Balduyin pogodivsya ale potim pribuv novij legat kardinal Robert Parizkij Balduyin i Arnulf Shokskij yakogo Dagobert zastupiv na posadi patriarha buli golovnimi obvinuvalnikami na sinodi na choli z kardinalom Robertom Dagoberta zvinuvatili v napadah na shidnih hristiyan pid chas jogo nabigiv na vizantijski ostrovi na shodi u zmovi z metoyu sprovokuvati gromadyansku vijnu mizh Boemundom i Balduyinom a takozh u zberezhenni sobi groshej nadanih na dobrobut palomnikiv i skinuli z posadi patriarha Tankred znovu zaposiv jogo do Antiohiyi ale bilshe ne visuvav vimog shodo jogo vidnovlennya na posadi patriarha Na dumku Stivena Ransimena vin pokazav sebe rozbeshenim i skupim starcem i pro jogo vid yizd nihto ne poshkoduvav Piznishe Dagobert zvernuvsya osobisto do papi Pashaliya Apelyaciya bula uspishnoyu i Dagobert vidpravivsya nazad do Svyatoyi Zemli shob vidnoviti svij patriarhat Ale dorogoyu vin pomer u Messini na Siciliyi v 1105 roci Pid chas jogo vidsutnosti v Svyatij Zemli na posadi Patriaha Yerusalimskogo Dagoberta zaminiv svyashenik na im ya a pislya smerti Dagoberta na posadu Patriarha bulo obrano Jogo nastupnikom na posadi arhiyepiskopa Pizi stav yakij mozhlivo buv obranij pizancyami she do smerti Dagoberta sho svidchit pro te sho vin mig vtratiti pidtrimku pislya svoyeyi trivaloyi i neodnoznachnoyi vidsutnosti ale gramoti v arhivah soboru pokazuyut sho jogo rishennya pid chas jogo perebuvannya na posadi piznishe neodnorazovo cituvalisya ta pidtverdzhuvalis ReputaciyaIstoriki zagalom piddavali suvorij kritici povedinku Dagoberta u Svyatij Zemli Stiven Ransimen u svoyij istoriyi Pershogo hrestovogo pohodu opisuye jogo yak energijnogo ale marnoslavnogo ambitnogo nechesnogo i legko pidpadayuchogo pid vpliv inshih U doslidzhenni 1998 roku Majkl Macke zahishav Dagoberta stverdzhuyuchi sho jogo diyi yak patriarha buli motivovani religijnim idealizmom i sho vin namagavsya vtiliti namiri papi Urbana II Naskilki cya sproba reabilitaciyi ye obgruntovanoyu istoriki rishuche rozhodyatsya Patriciya Skinner u svoyemu oglyadi kar yeri Dagobera viznaye sho vin diyav proti kanonichnogo prava ale stverdzhuye sho za vinyatkovih obstavin togo chasu vin mav diyati pragmatichno Cerkva Grobu Gospodnogo v Pizi nazvana na zgadku pro uchast Dagoberta v Hrestovomu pohodi PrimitkiBeWeB d Track Q77541206 https www biografiasyvidas com biografia d daimberto htm Catholic Hierarchy org USA 1990 d Track Q30d Track Q3892772 Skinner 2009 s 158 Catholic Encyclopedia Mainz Skinner 2009 Skinner 2009 s 162 Runciman 1951 Skinner 2009 s 163 164 Runciman 1951 s 305 307 Runciman 1951 s 311 323 Runciman 1951 s 325 326 Runciman 1952 s 35 36 42 73 81 83 Skinner 2009 s 164 167 Runciman stverdzhuvav posilayuchis na Vilgelma Tirskomu sho vin pomer u 1107 roci Rowe vslid za Emil Hampel a za nimi takozh Skinner dovodili sho korektnoyu datoyu ye 1105 rik posilayuchis na Gesta triumphalia per pisanos facta Runciman 1952 s 83 84 Skinner 2009 s 167 170DzherelaRowe John Gordon 1957 Paschal II and the Relation between the Spiritual and Temporal Powers in the Kingdom of Jerusalem Speculum 32 3 470 501 doi 10 2307 2849891 JSTOR 2849891 S2CID 161656999 Runciman Steven 1951 The First Crusade A History of the Crusades Vol 1 Cambridge UK Cambridge University Press Runciman Steven 1952 The Kingdom of Jerusalem A History of the Crusades Vol 2 Cambridge UK Cambridge University Press Skinner Patricia 2009 From Pisa to the Patriarchate chapters in the life of Arch bishop Daibert In Patricia Skinner ed Challenging the Boundaries of Medieval History The Legacy of Timothy Reuter Brepols ISBN 978 2 503 52359 0 Religijni posadiPoperednik Gerard pomer 1085 1088 1092 Nastupnik Ne buloPoperednik Ne bulo 1092 1105 Nastupnik Poperednik Arnulf Shokskij Latinskij patriarh Yerusalima 1099 1102 Nastupnik Poperednik Latinskij patriarh Yerusalima 1105 Nastupnik