Графство Мен (фр. Comté du Maine) — французьке середньовічне графство. Його основу склало каролінгське графство, що складалось із земель єпископства Ман з містами Ман (сучасний Ле-Ман) і . Столицею його було місто Ман.
Мен | |
Прапор | Герб |
![]() | ![]() |
Названо на честь | d |
---|---|
Країна | ![]() |
Столиця | Ле-Ман |
Спільний кордон із | d |
Час/дата припинення існування | 1790 |
![]() | |
Категорія мап на Вікісховищі | d |
|
Координати: 48°00′00″ пн. ш. 0°12′00″ сх. д. / 48.000000000028° пн. ш. 0.200000000028° сх. д.
Історія
Графство Мен і герцогство Ман у ранньому середньовіччі
Першим згаданим графом Мена був (помер 839/840). У другій половині IX століття графство набуло важливого стратегічного значення у зв'язку з нормандськими й бретонськими вторгненнями. Нащадки Роргона були змушені відбивати їх. У битвах з норманами загинуло кілька графів.
Паралельно з графством Мен у VIII—IX століттях існувало герцогство Ман (ducatus Cenomannicus), що виділялось як володіння каролінгським принцам. Можливо, це герцогство представляло щось на кшталт марки, можливо об'єднувало кілька графств, в тому числі і графство Мен. Воно розташовувалось у Нижній Нормандії до Сени. У 748 році майордом Піпін Короткий віддав герцогство своєму зведеному брату . У 790 році Карл Великий передав його своєму сину Карлу Юному. Карл II Лисий і Людовик II Заїка також були в молодості герцогами Мана. Загиблий 885 року граф Мена також відомий як Ragnoldus dux Cinnomanicus.
Після загибелі Рагенольда імператор Карл III Товстий призначив маркізом Нейстрії свого наближеного , а графство Мен віддав (помер 900). Це призначення оскаржив син попередника Рагенольда, . Після усунення імператора Карла Гозлен підтримав обрання королем Еда Паризького. У 893 році Ед змістив Роже й віддав Мен Гозлену, але той не зміг утримати графство. У 895 році Роже повернув його собі. Гозлен продовжував боротьбу проти Роже, а потім і його сина (помер 939/955), але у підсумку примирився з Гуго й віддав за нього свою дочку.
Буферне графство між Нормандським герцогством і Ажуйським графством
Після утворення Нормандського герцогства в 913 році, графство Мен виявилось затиснутим між ним і Анжуйським графством, що набирало силу, правителі якого постарались підкорити собі Мен. Граф був змушений визнати себе васалом графів Анжу. Його син, , що не мав дітей, визнав своїм спадкоємцем герцога Нормандії Вільгельма I, який у 1063 році, незважаючи на протидію місцевої знаті, захопив графство. Графом він призначив свого сина Роберта I Куртгеза.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek00TDB4bFgwMWhibk5mTFY5RGFYUmxYMUJzWVc1MFlXZGxibVYwWHpBeExtcHdaeTh5TWpCd2VDMU1aVjlOWVc1elh5MWZRMmwwWlY5UWJHRnVkR0ZuWlc1bGRGOHdNUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Але місцева знать продовжувала бунтувати проти Вільгельма, в чому її підтримував граф Анжу . У 1069 році графом Мена було визнано Гуго V д'Есте (пом. 1097), сина Аццо II д'Есте й Герсенди дю Мен, онуки графа . У 1093 році він продав Мен своєму кузену (пом. 1110), сину Ланселена де Божансі, сеньйора де Ла Флеш, і Паули дю Мен, другої онуки графа Герберта I. Елі видав свою дочку за графа Анжу Фулька V Молодого (1095—1143), який і успадкував Мен після смерті Елі у 1110 році. Король Англії й герцог Нормандії Генріх I Боклерк був змушений визнати це, але Фульк натомість визнав себе васалом Генріха за графством Мен.
У 1151 році онук Фулька, Генріх II Плантагенет, об'єднав у своїх руках Нормандію, Анжу і Мен. У 1152 році він став королем Англії.
Капетинзький апанаж
У 1204 році король Франції Філіп II Август відняв у короля Англії Іоанна Безземельного Нормандію, Анжу, Мен і Турень, приєднавши їх до королівського домену.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekpsTDBKc1lYTnZibDlrSlVNekpVRTVjR0Z5ZEdWdFpXNTBYMlp5WDFOaGNuUm9aUzV6ZG1jdk1USTFjSGd0UW14aGMyOXVYMlFsUXpNbFFUbHdZWEowWlcxbGJuUmZabkpmVTJGeWRHaGxMbk4yWnk1d2JtYz0ucG5n.png)
У 1246 році Анжу і Мен були виділені як апанаж молодшому брату короля Франції Людовика IX Святого, Карлу I Анжуйскому. Його син, король Неаполя Карл II Кульгавий, передав у 1290 році Анжу й Мен сину короля Франції Філіпа III, Карлу Валуа (1270—1325) як придане своєї дочки Маргарити. Його син, Філіп VI, ставши 1328 року королем Франції, знову приєднав Анжу й Мен до домену.
1250 року Анжу і Мен були виділені як апанаж Людовику I Анжуйському (1339—1384), сину короля Іоанна II Доброго. Його нащадки володіли Анжу й Меном до 1481 року, коли бездітний Карл V (1436—1481) заповів Анжу і Мен королю Франції.
Герцогство Мен за Бурбонів
У 1670 році король Франції Людовик XIV зробив Мен герцогством й виділив як апанаж своєму незаконному сину від Франсуази-Атенаїс де Рошешуар де Мортемар (1641—1707), маркізи де Монтеспан, (1670—1736).
Див. також
Бібліографія
- Patrice Morel, «Les Comtes du Maine au IX siècle», in Revue Historique et Archéologique du Maine, Le Mans, 2005, 4° série T.5, tome CLVI de la Collection, стор. 177—264 (avec Index des principaux personnages ; Bibliographie).
- Robert Latouche, «Les premiers comtes héréditaires du Maine», in Revue Historique et Archéologique du Maine, Le Mans, 1959, tome CXV de la Collection, стор. 37—41
- Robert Latouche, Histoire du Comté du Maine pendant le X° et XI° siècles, Bibliothèque de l'Ecole des Hautes Etudes, Paris, 1910.
- Gérard Louise, " La seigneurie de Bellême Xe-XIIe siècles ", dans Le pays bas-Normand, 1990, n°3 (199), стор. 161—175
- Jean-Pierre Brunterc'h, " le duché du Maine et la marche de Bretagne " dans La Neustrie. Les Pays au nord de la Loire de 650 à 850, colloque historique international publié par Hartmut Atsma, 1989, том 1.
- François Neveux, la Normandie des ducs aux rois Xe-XIIe siècle, Rennes, Ouest-France, 1998
- Julien Bodreau, Les coûtumes du pais du ???? et comté du Maine, Paris, Gervais Alliot, 1645. Un des grands et plus importants coutumiers du début du XVII siècle, concernant les régions du Maine, de Paris et d'Anjou. Renseignements précieux sur le règlement des litiges financiers: dernières volontés, successions, donations, la communauté de biens ainsi que les peines encourues par les contrevenants. Publications des procès verbaux des arrêts de la cour.
- Louis Mathurin, Remarques et notes sommaires sur la Coutume du Maine, avec un recueil des Jugemens & Sentences rendües au Siège Présidial & Sénéchaussées du Mans, & des Arests de la Cour intervenuz sur l'interprétation d'aucuns Articles, Le Mans, Chez Hiérôme Olivier Marchand Libraire & Imprimeur, demeurant proche de l'Eglise Saint Julien, 1657.
- Auguste Bry, Le Maine et l'Anjou, historiques, archéologiques et pittoresques. Recueil des sites et des monuments les plus remarquables sous le rapport de l'art et de l'histoire des départements de la Sarthe, de la Mayenne et de Maine-et-Loire, Nantes et Paris, 1856—1860 ;
- Abbé Angot, " Les vicomtes du Maine ", dans Bulletin de la Commission historique et archéologique de la Mayenne, 1914, n° 30, стор. 180—232, 320—342, 404—424.
Посилання
- Французькі балади [ 12 травня 2017 у Wayback Machine.]
- Середньовічна генеалогія: Графи дю Мен [ 14 грудня 2010 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Men Grafstvo Men fr Comte du Maine francuzke serednovichne grafstvo Jogo osnovu sklalo karolingske grafstvo sho skladalos iz zemel yepiskopstva Man z mistami Man suchasnij Le Man i Stoliceyu jogo bulo misto Man Men PraporGerb Nazvano na chestd Krayina Franciya StolicyaLe Man Spilnij kordon izd Chas data pripinennya isnuvannya1790 Kategoriya map na Vikishovishid Men u Vikishovishi Koordinati 48 00 00 pn sh 0 12 00 sh d 48 000000000028 pn sh 0 200000000028 sh d 48 000000000028 0 200000000028IstoriyaGrafstvo Men i gercogstvo Man u rannomu serednovichchi Pershim zgadanim grafom Mena buv pomer 839 840 U drugij polovini IX stolittya grafstvo nabulo vazhlivogo strategichnogo znachennya u zv yazku z normandskimi j bretonskimi vtorgnennyami Nashadki Rorgona buli zmusheni vidbivati yih U bitvah z normanami zaginulo kilka grafiv Paralelno z grafstvom Men u VIII IX stolittyah isnuvalo gercogstvo Man ducatus Cenomannicus sho vidilyalos yak volodinnya karolingskim princam Mozhlivo ce gercogstvo predstavlyalo shos na kshtalt marki mozhlivo ob yednuvalo kilka grafstv v tomu chisli i grafstvo Men Vono roztashovuvalos u Nizhnij Normandiyi do Seni U 748 roci majordom Pipin Korotkij viddav gercogstvo svoyemu zvedenomu bratu U 790 roci Karl Velikij peredav jogo svoyemu sinu Karlu Yunomu Karl II Lisij i Lyudovik II Zayika takozh buli v molodosti gercogami Mana Zagiblij 885 roku graf Mena takozh vidomij yak Ragnoldus dux Cinnomanicus Pislya zagibeli Ragenolda imperator Karl III Tovstij priznachiv markizom Nejstriyi svogo nablizhenogo a grafstvo Men viddav pomer 900 Ce priznachennya oskarzhiv sin poperednika Ragenolda Pislya usunennya imperatora Karla Gozlen pidtrimav obrannya korolem Eda Parizkogo U 893 roci Ed zmistiv Rozhe j viddav Men Gozlenu ale toj ne zmig utrimati grafstvo U 895 roci Rozhe povernuv jogo sobi Gozlen prodovzhuvav borotbu proti Rozhe a potim i jogo sina pomer 939 955 ale u pidsumku primirivsya z Gugo j viddav za nogo svoyu dochku Buferne grafstvo mizh Normandskim gercogstvom i Azhujskim grafstvom Pislya utvorennya Normandskogo gercogstva v 913 roci grafstvo Men viyavilos zatisnutim mizh nim i Anzhujskim grafstvom sho nabiralo silu praviteli yakogo postaralis pidkoriti sobi Men Graf buv zmushenij viznati sebe vasalom grafiv Anzhu Jogo sin sho ne mav ditej viznav svoyim spadkoyemcem gercoga Normandiyi Vilgelma I yakij u 1063 roci nezvazhayuchi na protidiyu miscevoyi znati zahopiv grafstvo Grafom vin priznachiv svogo sina Roberta I Kurtgeza Grafskij palac u Le Mani de narodivsya korol Genrih II Plantagenet Ale misceva znat prodovzhuvala buntuvati proti Vilgelma v chomu yiyi pidtrimuvav graf Anzhu U 1069 roci grafom Mena bulo viznano Gugo V d Este pom 1097 sina Acco II d Este j Gersendi dyu Men onuki grafa U 1093 roci vin prodav Men svoyemu kuzenu pom 1110 sinu Lanselena de Bozhansi senjora de La Flesh i Pauli dyu Men drugoyi onuki grafa Gerberta I Eli vidav svoyu dochku za grafa Anzhu Fulka V Molodogo 1095 1143 yakij i uspadkuvav Men pislya smerti Eli u 1110 roci Korol Angliyi j gercog Normandiyi Genrih I Boklerk buv zmushenij viznati ce ale Fulk natomist viznav sebe vasalom Genriha za grafstvom Men U 1151 roci onuk Fulka Genrih II Plantagenet ob yednav u svoyih rukah Normandiyu Anzhu i Men U 1152 roci vin stav korolem Angliyi Kapetinzkij apanazh U 1204 roci korol Franciyi Filip II Avgust vidnyav u korolya Angliyi Ioanna Bezzemelnogo Normandiyu Anzhu Men i Turen priyednavshi yih do korolivskogo domenu Gerb grafiv dyu Men za Kapetingiv U 1246 roci Anzhu i Men buli vidileni yak apanazh molodshomu bratu korolya Franciyi Lyudovika IX Svyatogo Karlu I Anzhujskomu Jogo sin korol Neapolya Karl II Kulgavij peredav u 1290 roci Anzhu j Men sinu korolya Franciyi Filipa III Karlu Valua 1270 1325 yak pridane svoyeyi dochki Margariti Jogo sin Filip VI stavshi 1328 roku korolem Franciyi znovu priyednav Anzhu j Men do domenu 1250 roku Anzhu i Men buli vidileni yak apanazh Lyudoviku I Anzhujskomu 1339 1384 sinu korolya Ioanna II Dobrogo Jogo nashadki volodili Anzhu j Menom do 1481 roku koli bezditnij Karl V 1436 1481 zapoviv Anzhu i Men korolyu Franciyi Gercogstvo Men za Burboniv U 1670 roci korol Franciyi Lyudovik XIV zrobiv Men gercogstvom j vidiliv yak apanazh svoyemu nezakonnomu sinu vid Fransuazi Atenayis de Rosheshuar de Mortemar 1641 1707 markizi de Montespan 1670 1736 Div takozhSpisok grafiv i gercogiv MenaBibliografiyaPatrice Morel Les Comtes du Maine au IX siecle in Revue Historique et Archeologique du Maine Le Mans 2005 4 serie T 5 tome CLVI de la Collection stor 177 264 avec Index des principaux personnages Bibliographie Robert Latouche Les premiers comtes hereditaires du Maine in Revue Historique et Archeologique du Maine Le Mans 1959 tome CXV de la Collection stor 37 41 Robert Latouche Histoire du Comte du Maine pendant le X et XI siecles Bibliotheque de l Ecole des Hautes Etudes Paris 1910 Gerard Louise La seigneurie de Belleme Xe XIIe siecles dans Le pays bas Normand 1990 n 3 199 stor 161 175 Jean Pierre Brunterc h le duche du Maine et la marche de Bretagne dans La Neustrie Les Pays au nord de la Loire de 650 a 850 colloque historique international publie par Hartmut Atsma 1989 tom 1 Francois Neveux la Normandie des ducs aux rois Xe XIIe siecle Rennes Ouest France 1998 Julien Bodreau Les coutumes du pais du et comte du Maine Paris Gervais Alliot 1645 Un des grands et plus importants coutumiers du debut du XVII siecle concernant les regions du Maine de Paris et d Anjou Renseignements precieux sur le reglement des litiges financiers dernieres volontes successions donations la communaute de biens ainsi que les peines encourues par les contrevenants Publications des proces verbaux des arrets de la cour Louis Mathurin Remarques et notes sommaires sur la Coutume du Maine avec un recueil des Jugemens amp Sentences rendues au Siege Presidial amp Senechaussees du Mans amp des Arests de la Cour intervenuz sur l interpretation d aucuns Articles Le Mans Chez Hierome Olivier Marchand Libraire amp Imprimeur demeurant proche de l Eglise Saint Julien 1657 Auguste Bry Le Maine et l Anjou historiques archeologiques et pittoresques Recueil des sites et des monuments les plus remarquables sous le rapport de l art et de l histoire des departements de la Sarthe de la Mayenne et de Maine et Loire Nantes et Paris 1856 1860 Abbe Angot Les vicomtes du Maine dans Bulletin de la Commission historique et archeologique de la Mayenne 1914 n 30 stor 180 232 320 342 404 424 PosilannyaFrancuzki baladi 12 travnya 2017 u Wayback Machine Serednovichna genealogiya Grafi dyu Men 14 grudnya 2010 u Wayback Machine