Бразильська імперія — держава, яка охоплювала сучасну Бразилію під владою імператора Педру I і його сина Педру II. Заснована в 1822 році та була замінена республікою в 1889.
Império do Brasil Бразильська імперія | |||||
| |||||
| |||||
Девіз Independência ou Morte! (португальською: «Незалежність чи смерть!») | |||||
![]() | |||||
Столиця | Ріо де Жанейро | ||||
Мови | португальська | ||||
Релігії | католицизм | ||||
Форма правління | парламентська конституційна монархія | ||||
імператор | |||||
- 1822—1831 | Педру I | ||||
- 1831—1840 | Регентство | ||||
- 1840—1889 | Педру II | ||||
Історія | |||||
- Незалежність | 7 вересня 1822 | ||||
- Проголошення 1-го імператора | 12 жовтня 1822 | ||||
- Скасування монархії путчистами | 15 листопада 1889 | ||||
Населення | |||||
- 1872 | 10 112 061 осіб | ||||
Валюта | реал | ||||
|
Внаслідок зайняття Наполеоном Португалії португальське королівське сімейство переїхало у вигнання до Бразилії, найважливішої з португальських колоній. Після цього Бразилія здобула самоврядування під владою португальської династії Браганса. Повернення влади до Лісабона після звільнення її від Наполеона викликало протест, і Бразилія здобула незалежність від Португалії, хоча і під владою гілки португальського королівського сімейства.
Після проголошення незалежності від Португалії 7 вересня 1822 року Бразилія стала парламентською конституційною монархією, Бразильською імперією, яка існувала до встановлення республіканського уряду 15 листопада 1889 року. Протягом цього періоду два імператори посідали на троні: Педру I, з 1822 до 1831, і Педру II, з 1840 до 1889. Також король Португалії Жуан VI мав титул імператора Бразилії, згідно з договором про визнання незалежності Бразилії.
Переїзд португальського двору до Бразилії (1808 — 1821)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlV6TDBac1lXZGZiMlpmUzJsdVoyUnZiVjl2Wmw5Q2NtRjZhV3d1YzNabkx6SXdNSEI0TFVac1lXZGZiMlpmUzJsdVoyUnZiVjl2Wmw5Q2NtRjZhV3d1YzNabkxuQnVadz09LnBuZw==.png)
У 1808 році, коли армія Наполеона почала війну проти Португалії, було вирішено перевезти короля і його двір до Ріо-де-Жанейро, де вони залишалися до 1821 року.
У цьому переїзді пряму участь узяв британський уряд. Він скористався важким положенням Португалії і, маючи намір здобути ще більші привілеї в торгівлі, надав необхідні для переїзду королівської сім'ї кораблі. Відкриття бразильських портів для Дружніх Націй у 1808 році відразу після приїзду Дона Жуана VI посилило англійське панування. Ця угода сприяла отриманню Англією монополії на нових ринках з гарантованими правами і торговими пільгами.
![]() Ця стаття є частиною серії Історія Бразилії |
До відкриття європейцями |
Колоніальна Бразилія |
Бразильська імперія |
Стара республіка |
Ера Варгаса |
Бразилія |
Дон Жуан встановив в Ріо-де-Жанейро своє міністерство, Державну Раду, Верховний Суд, королівське казначейство, королівський монетний двір, королівський друкарський кабінет і Банк Бразилії. Він також заснував королівську бібліотеку, військову академію і медичні та правові школи. Своїм декретом від 16 грудня 1815 року він надав португальським володінням статус Сполученого королівства Португалії, Бразилії й Алгарве, таким чином роблячи Бразилію рівною Португалії.
Переїзд королівської адміністрації у колонію прискорив просування Бразилії до незалежності. Португальською монархією, свідомо чи ні, були здійснені певні заходи, які пом'якшили перехід до незалежності. Серед чинників, що сприяли цьому, виділяється підняття у 1815 році статусу Бразилії від колонії до об'єднаного з Португалією королівства і рішення Дону Жуана VI залишитися у Ріо-де-Жанейро навіть після звільнення Європи від Наполеона.
У 1816 Жуан VI був визнаний королем Португалії, але він продовжував жити в Бразилії, яку він, як регент, підняв до статусу королівства 16 грудня 1815. Послідовне поширення невдоволення таким станом у Португалії призвело до мирної революції 24 серпня 1820 і проголошення конституційного уряду, до якого Жуан присягся на вірність після повернення до Португалії в 1821.
Через 6 років, у 1821 році, король Дон Жуан VI був вимушений поступитися політичному тиску Португалії. Він повернувся у Лісабон, залишивши у Ріо свого спадкоємця і наділивши його титулом віцекороля регента. Говорять, що в присутності членів колоніального двора король попередив його: «Педру, син мій, коли настане час, одягни корону сам, не чекаючи, поки це зробить який-небудь самозванець».
У тому ж році, і знову в 1823, йому довелося покласти край повстанням, організованим його молодшим сином доном Мігелем, якого він кінець кінцем вислав із країни у 1824. Тим часом його старший син, Педру, оголосив незалежність Бразилії від Португалії 7 вересня 1822. Він згодом був коронований як імператор Бразилії Педру I.
Педру у ролі регента (1821—1822)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZtTDBSd1pXUnliMGt0WW5KaGMybHNMV1oxYkd3dWFuQm5Mekl3TUhCNExVUndaV1J5YjBrdFluSmhjMmxzTFdaMWJHd3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
Після повернення Жуана IV до Португалії в 1821, його спадкоємець Педру став регентом королівства Бразилія. Він показав себе дуже економним правителем, почавши зі скорочення власної платні, централізації урядових установ і розпродажу королівських коней та мулів. Він скасував королівський податок на сіль, щоб підвищити виробництво шкір та м'яса, заборонив арешти та захоплення особистого майна урядовцями без ордера суду, заборонив секретні допити й тортури. Він добився включення представників від Бразилії до португальського парламенту (Кортесів). Проте рабство не було скасовано попри його висловлення, що кров у рабів того ж кольору, що в нього самого.
У вересні 1821 португальський парламент, при наявності тільки невеликої частини делегатів від Бразилії, проголосував за розпуск королівства Бразилії і королівських установ у Ріо-де-Жанейро, тим самим підпорядковувавши всі провінції Бразилії безпосередньо Лісабону. Водночас до Бразилії було відправлено військові загони, а всі бразильські військові одиниці перевели під португальську команду.
У січні 1822 напруженість між португальськими загонами і лусо-бразильцями (бразильці португальського походження) різко зросла, коли Педру, якому парламент наказав повернутися до Лісабона, відмовився виконати наказ і залишився у Бразилії. Він пояснив своє рішення петиціями від міст Бразилії і аргументом, що його від'їзд і демонтаж центрального уряду збудили б сепаратистський рух у бразильських провінціях.
Педру сформував новий уряд, очолений Жозе Боніфаціо ді Андрада і Сілва. Цей колишній королівський посадовець і професор науки в Коімбрі, видатний геолог і письменник, відіграв важливу роль у подальшому розвитку подій і вважається одним з засновників бразильського націоналізму; пізніше його називали «духовним батьком незалежності».
Атмосфера була настільки напружена, що Дон Педру запросив гарантій притулку на британському судні на випадок, якщо конфронтація закінчиться не на його користь, та вивіз свою сім'ю з країни.
Проголошення незалежності (1822)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelkwTDBsdVpHVndaVzVrWlc1amFXRmZVazF2Y21WaGRYZ3VhbkJuTHpJd01IQjRMVWx1WkdWd1pXNWtaVzVqYVdGZlVrMXZjbVZoZFhndWFuQm4uanBn.jpg)
Після відмови Педру виконати наказ парламенту, португальські солдати у спробі заарештувати його зібралися на площі перед королівським палацом, але скоро були оточені тисячами озброєних бразильців. Дон Педру «відправив у відставку» португальського генерала і наказав йому відвести своїх солдатів до Нітероя, де вони повинні були чекати транспорту до Португалії. Португальський командир затримав посадку на кораблі, очікуючи підкріплення. Проте, підкріпленню, яке прибуло до Ріо-де-Жанейро 5 березня 1822, не дозволили висадитися. Натомість португальці отримали провізію для подорожі назад до Португалії. Цей раунд був виграний Педру без кровопролиття.
Кров була пролита на півночі країни, в Ресіфі (провінція Пернамбуку), коли португальський гарнізон був вимушений залишити Бразилію в листопаді 1821. У лютому 1822 також і в провінції Баїя бразильці повстали проти португальських сил, але були вимушені відступити і перейшли до партизанської війни.
Наступним кроком було забезпечити підтримку найбільш населених провінцій Мінас-Жерайс і Сан-Паулу, де не було португальських військ, але де ідея незалежності не була дуже популярною. Для цього у березні 1822 року Педру сам вирушив до Мінас-Жерайсу на чолі невеликої групи наближених. Ця поїздка мала значний успіх; вже 13 травня законодавчі збори провінції Сан-Паулу проголосило його «вічним захисником Бразилії» та гарантувало підтримку. У липні він видав декрет, в якому наказав депутатам від Бразилії в парламенті Португалії повернутися на батьківщину, а португальські війська, які ще не покинули Бразилію, повинні були вважатися ворожими.
Під час поїздки у провінцію Сан-Паулу до Педру дійшли відомості, що Кортеси проголосили його зрадником, вимагають негайного повернення до Португалії та відправили нові війська до Бразилії. У цей критичний момент він вирішив розірвати останні зв'язки з Португалією і 7 вересня 1822 року у знаменитій сцені на березі річки Іпіранга, дон Педру відірвав португальський герб зі свого мундира, оголив меч та проголосив: «Моєю кров'ю, моєю честю і Богом присягаюся: я зроблю Бразилію вільною». Потім він додав: «Настав час! Незалежність або смерть! Ми відокремлені від Португалії». Його слова «Незалежність або смерть» стали девізом бразильської незалежності. 12 жовтня 1822 року дон Педру був проголошений першим імператором Бразилії, а 1 грудня він був коронований.
Правління Педру I (1822—1831)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkwTDBac1lXZGZiMlpmUW5KaGVtbHNYeVV5T0RFNE56QWxSVElsT0RBbE9UTXhPRGc1SlRJNUxuTjJaeTh5TURCd2VDMUdiR0ZuWDI5bVgwSnlZWHBwYkY4bE1qZ3hPRGN3SlVVeUpUZ3dKVGt6TVRnNE9TVXlPUzV6ZG1jdWNHNW4ucG5n.png)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEyTDBKeVlYcHBiRjlwYmw4eE9ESXlMbk4yWnk4eU1EQndlQzFDY21GNmFXeGZhVzVmTVRneU1pNXpkbWN1Y0c1bi5wbmc=.png)
Консолідація країни та міжнародне визнання
Щоб забезпечити цілісність країни, імператор Педру I найняв адмірала Томаса Кокрена (Thomas Cochrane), одного з найуспішніших британських морських командувачів під час Наполеонівських воєн і нещодавно командувача чилійських військово-морських сил у війні проти Іспанії. Він також найняв цілий ряд офіцерів Кокрена і французького генерала П'єра Лабату (Pierre Labatut), який до того служив у Колумбії. Ці люди повинні були поставити під бразильський контроль все ще португальські провінції Баїя, Мараньян і Пара. Армія і флот з дев'яти кораблів були споряджені на прибутки від митниці порту Ріо-де-Жанейро і пожертвування населення. Щоб компенсувати відсутність потрібних військових навичок, були найняти іноземні найманці. Кокрен зумів забезпечити контроль над Мараньяном єдиним військовим кораблем, не зважаючи на спробу Португалії зруйнувати економіку і суспільство обіцянками свободи для рабів. Станом на середину 1823 року сили сторін нараховували між 10 і 20 тис. португальських солдатів, багато з яких були ветеранами Наполеонівських воєн, проти 12 000 — 14 000 бразильців, здебільшого ополченців з північного сходу. Вважається, що незалежність Бразилії була досягнута без кровопролиття. Хоча сторонам вдалося уникнути масових битв, вони брали участь в партизанській боротьбі та масових демонстраціях.
29 серпня 1825 року, за посередництва Великої Британії, в Ріо-де-Жанейро було підписано португальсько-бразильську мирну угоду між Королівством Португалія і самопроголошеною Бразильської імперією, чим формально завершено португальсько-бразильську війну. Жуан VI відновив Педру як свого спадкоємця, сподіваючись на возз'єднання Бразилії і Португалії після його смерті.
Він залишався королем Португалії та номінально носив титул імператора Бразилії — «Його Імператорська і Найчесніша Величність» до своєї смерті 26 березня 1826 році.
Жуан помер в Лісабоні 26 березня 1826 та португальський трон був успадкований його сином Педру (як король Педру IV), проте об'єднання з Бразилією не здійснилося.
Отже, Португалія визнала незалежність Бразилії за угодою від 29 серпня 1825 року, укладену при посередництві Британії. За незалежність Бразилії довелося дорого заплатити у буквальному сенсі. Секретний додаток до договору вимагав взяття Бразилією на себе 1,4 млн фунтів стерлінгів португальського боргу Британії та відшкодування португальських витрат у розмірі 600 тис. фунтів стерлінгів. Бразилія відмовилася від претензій на португальські володіння в Африці, зберегла торговельні преференції Британії та Португалії на бразильському ринку і зобов'язалася заборонити работоргівлю у майбутньому. Жоден з цих пунктів не викликав ентузіазму серед впливових у Бразилії плантаторів.
Конституція
Організація нового уряду швидко виявила розбіжності між імператором і його оточенням. У 1824 році Педру розпустив Конституційне зібрання, яке він скликав перед тим, з приводу того, що воно загрожувало єдності країни. Як члени зібрання, його радники Жозе Боніфаціо ді Андрада і Сілва та брати імператора написали Конституцію, яка обмежувала владу монарха, роблячи його головою виконавчої гілки влади, рівної законодавчій і судовій гілкам, подібно до президента Сполучених Штатів. Вони хотіли, щоб імператор підписав проєкт без обговорення, що Педру відмовився зробити, після чого Зібрання біло оточене військами та розігнане.
Невдовзі Педру самостійно написав Конституцію, складену за прикладом Конституцій Португалії (1822) і Франції (1814). Вона включала систему непрямих виборів і звичайні три гілки уряду, але також додавала четверту, «стримувальну владу», яку мав імператор. Стримувальна влада надавала імператору повноваження розв'язувати безвихідні становища, шляхом скликання та розпуску кабінету міністрів і парламенту. Він також мав владу складати та ратифікувати міжнародні договори. Парламент імперії, відомий як Загальні збори, повинен був складатися з двох палат, виборної Палати депутатів і призначеного Сенату, до якого сенаторів призначав би імператор зі списку, складеного Палатою депутатів.
Конституція Педру була ліберальніша ніж проєкт Зборів у частині релігійної терпимості, прав людини та приватної власності, але надавала більшу владу імператору. Вона набрала силу 25 березня 1824 року, а перші Загальні збори, вибрані за нею, почали роботу у травні 1826 року.
Екваторіальна конфедерація
Конституція була добре сприйнята в квітучих південно-східних провінціях, де вирощували каву, але не в північно-східних цукрових і бавовняних областях, де у низьких експортних цінах і високій вартості імпортованих рабів звинувачували орієнтований на каву уряд. У середині 1824 року, починаючи з провінцій Пернамбуку і Сеара, п'ять північно-східних провінцій проголосили незалежність як Екваторіальна конфедерація, але ще до кінця року ця конфедерація була розбита силами адмірала Кокрена.
Аргентино-бразильська війна
У 1825 році почалася війна, у якій Аргентина намагалася встановити контроль над бразильською провінцією Сисплатина (сучасний Уругвай), яка колись належала до іспанського віцекоролівства Ріо-де-ла-Плата, правонаступницею якого вважала себе Аргентина. Імперія не могла послати достатнього числа солдат, більша частина яких навіть вербувалася в Ірландії та Німеччині, або послати флот достатній для блокади затоки Ріо-де-ла-Плата. Позика від лондонських банкірів була витрачена до 1826 року і Педру довелося просити Загальні Збори знайти гроші на фінансування війни. Блокада викликала протест з боку Сполучених Штатів і Британії, а поразка на суші в 1827 році зробила необхідним почати переговори про закінчення війни. Все, чого вдалося добитися Бразилії, було визнання незалежності Уругваю, замість переходу під аргентинський контроль. У червні 1828 року жорстка дисципліна і ненависть до іноземців спровокували заколот в армії. Ірландців відправили додому, а німців — на південь з центру країни. Армія була зменшена до 15 000 солдатів, а без її підтримки супротивник рабства Педру залишився сам на сам з парламентом, у якому владу мали рабовласники та їх союзники.
Питання рабства
З ростом експорту кави у цей період стійко зростав і імпорт рабів, тільки у провінції Ріо-де-Жанейро їх чисельність зросла з 26 тис. у 1825 році до 43 тис. у 1828. У 1822 році близько 30 % або 1 мільйон бразильського населення були рабами. Педру називав рабство «раком, який роз'їдає Бразилію». Він намагався скасувати його, але його власна ліберальна конституція надала законодавчі повноваження парламенту, контроль над яким мали рабовласники.
До 1826 року рабовласникам вдалося значною мірою поставити під свій контроль державну систему, забезпечити жорсткі покарання для рабів, що втекли, скоротити число іноземців, які негативно ставилися до рабства, у збройних силах, розформувати Банк Бразилії, щоб позбавити центральний уряд можливості стимулювати заснований на фінансах індустріальний капіталізм та обмежити імміграцію, щоб заохочувати рабську робочу силу замість незалежних фермерів або наймитів. Бернарду Перейра ді Васконселос, лідер рабовласників, переконував, що рабство не деморалізує суспільство, що іноземний капітал і технологія не зможуть допомогти Бразилії та що залізниці тільки іржавіли б. Інші, наприклад Ніколау ді Кампус Вергуейру, пропонував замінити рабство вільними іммігрантами з Європи. Набагато пізніше парламент встановив договірну систему, яка була небагато кращою, ніж рабство. Ліберальній імперії не було місця. Закони і декрети, неприємні рабовласникам, просто не набирали сили, як закон 1829 року, який забороняв работоргівлю з Африкою. Ці елементи рабовласницького порядку денного були основою регіональних повстань дев'ятнадцятого сторіччя.
Зречення
Після смерті дона Жуана в 1826 році, попри відмову Педру від права на португальський трон на користь своєї дочки, бразильські націоналісти звинуватили імператора в змові та спробах скасувати конституцію і проголосити себе правителем об'єднаних Бразилії і Португалії. Вони підняли хвилю провокацій і вуличного насильства проти португальців у Ріо-де-Жанейро і вимагали федералістичної монархії, яка надала б самоврядування і автономію провінціям. Бразильська доля знаходилася в руках декількох людей, сконцентрованих у столиці, які розповсюджували неправдиві відомості та підривали дисципліну в армії та поліції. Коли Педру відправив у відставку кабінет міністрів у квітні 1831 року, вуличні і військові демонстранти почали вимагати його відновлення та звинуватили Педру в порушенні своїх конституційних повноважень. Він відмовив, кажучи: «Я зроблю все для народу, але нічого під тиском натовпу». Проте, коли війська зібралися на площі перед палацом і люди почали кричати «смерть тирану», він відступив. Не маючи можливості сформувати новий кабінет, він відмовився від трону на користь свого п'ятирічного сина Педру (який пізніше став імператором Бразилії Педру II) і залишив Бразилію так, як і прибув — на британському військовому кораблі.
Ера регентства (1831-40)
Напруженість в провінціях
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlU1TDAxMWMyVjFTblZzYVc4eE1TNXFjR2N2TWpnd2NIZ3RUWFZ6WlhWS2RXeHBiekV4TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
З 1831 до 1840 року країною урядували іменем молодого імператора троє призначених регентів. Цей час був періодом боротьби місцевих груп за контроль над своїми провінціями. Щоб ослабити радикальні заклики до федералізму, республіканства і ворожості до португальців, також і заклики з протилежної сторони до повернення Педру I на престол, регенти 1834 року надали значну владу провінціям. Бразилія була розділена на місцеві «патрії» (автономні центри регіональної влади) зі слабким контролем з боку центрального уряду Ріо-де-Жанейро, чиєю функцією був захист від зовнішнього нападу і підтримка балансу між провінціями. Здатність уряду здійснювати свою функцію була ослаблена, зокрема низьким військовим бюджетом і створенням національної гвардії з-поміж місцевої знаті, яка охороняла регіональні інтереси. Повстання і бунти також часто виникали через невдоволення британським контролем над бразильською зовнішньою торгівлею.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJqTDBKeVlYcHBiRjkxY0hKcGMybHVaM011Y0c1bkx6SXdNSEI0TFVKeVlYcHBiRjkxY0hKcGMybHVaM011Y0c1bi5wbmc=.png)
Наприклад, тільки в Ріо-де-Жанейро було п'ять повстань в 1831—1832 роках. У восьми повстаннях періоду 1834—1849 років брали участь представники нижчого класу, індіанці, вільні чорношкірі та раби, що пояснюється їх тяжкою експлуатацією. Республіканські ідеї проявлялися в деяких з цих повстань, наприклад Війна Фаррапус (Farrapos, «лахміття», 1835—1845) в Санта-Катаріні та Ріу-Гранді-ду-Сул (у результаті якої виникла так звана Ріограндійська республіка). Інші, такі як Кабанген (Cabanagem) в провінції Гран-Пара в 1835—1837 роках, Сабінада (Sabinada) в Салвадорі (Баїя) в 1837—1838 роках, Балаяда (Balaiada) в Мараньяні в 1838—1841 роках і «Ліберальна революція» в провінціях Мінас-Жерайс і Сан-Паулу в 1842 році виступали під монархістськими і антирегентськими лозунгами. Ці виступи показують, що формування Бразилії не було мирним, натомість існувала гостра конфронтація між державним урядом і провінціями, яка продовжувалася меншою мірою впродовж наступного століття.
Педру II як центр державної єдності
Смерть Педру I від туберкульозу в 1834 році відняла базу у прихильників його повернення і зруйнувала нетривкий альянс політичних союзників. Регенти, які намагалися придушити повстання по всій країні, більше не могли утримувати країну разом. Бразилії загрожував розкол, який не стався з трьох причин. По-перше, армія була реорганізована як інструмент національної єдності під лідерством Луїса Альвіса да Ліма і Сілва, який отримав титул герцога Кашіас (Duque de Caxias). По-друге, перспективи рабського повстання і розпаду суспільства стали дуже реальними та вимагали допомоги уряду. І по-третє, у загальному розумінні Бразилія все більше розглядалася як єдина нація. Регіональні політики зібралися навколо хлопчика-імператора, підняли та підтримали його в 1840 році. Обидві палати бразильського парламенту на об'єднаній сесії, всупереч декрету Регентства про розпуск парламенту, послали запит імператору, чи він згоден бути визнаним таким, що досяг необхідного для правління віку, негайно. Імператор погодився. Через кілька годин Загальні збори прийняли рішення коронувати імператора у віці 14 років замість 18, прописаних у конституції. Імператор був коронований 18 липня 1841 року під ім'ям Педру II. Ця коронація була проведена в надії, що новий імператор принесе країні мир, єдність і процвітання.
Царювання Педру II (1840-89)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkzTDBaaGJHRmZaRzlmZEhKdmJtOHVhbkJuTHpJME1IQjRMVVpoYkdGZlpHOWZkSEp2Ym04dWFuQm4uanBn.jpg)
Централізація країни
На початку царювання Педру II в 1840-х роках Бразилія була об'єднана, повстання придушені та багато законів переписані. Законодавство стало консервативнішим, частіше використовувались підтасування на виборах, організовані урядом. У 1842, наприклад, Педру II використав свою «стримувальну владу», щоб розпустити недавно вибрану ліберальну Палату депутатів і провести нові вибори, на яких консерватори перемогли шляхом наповнення виборчих урн фальшивими бюлетенями.
«Стримувальна влада», надана імператору конституцією 1824, щоб балансувати традиційні три гілки влади, надавала йому право призначати сенаторів, звільняти представників законодавчої влади та передавати контроль над урядом від однієї партії до іншої. Слід зазначити, що партії були більшою мірою угрупуваннями парламентаріїв, ніж ідеологічними рухами, залежними від чітких електоратів. Державний устрій мав штучну природу, ніяка партія відкрито не мала відношення до великих землевласників, які справді керували місцевими справами.
Кінець работоргівлі
У 1850 році Британія, стомлена постійними затримками Бразилії виконувати положення договору 1825 року про заборону работоргівлі, уповноважила свій військово-морський флот топити судна работорговців навіть в бразильських портах. Щоб запобігти відкритій війні з Британією, паралічу торгівлі та ризику рабських повстань, уряд заборонив работоргівлю з Африкою. Уряд вислав з країни португальських работорговців і дав наказ урядам провінцій, поліції і армії не дозволяти висадки суден работорговців. За п'ять років навіть на чорному ринку імпорт рабів припинився, не зважаючи на спокусливе підвищення цін на рабів. Хоча британці приписували заслугу собі, слід відзначити, що це був перший випадок, коли бразильський уряд зумів встановити закон уздовж всього узбережжя. Також слабшала внутрішня підтримка работоргівлі. Більшість імпортерів рабів були португальцями, які продавали африканців землевласникам у борг за дуже високими відсотками, що інколи навіть викликало банкрутство і втрату власності. Ксенофобія і борги землевласників підвищували підтримку закону.
Припинення работоргівлі мало цілий ряд наслідків. Спершу, в міру росту експорту кави та відповідно росту потреб у рабах в південних районах, де вона вирощувалася, північно-східні плантатори продавали частину своїх рабів на південь. Крім того, парламент схвалив закони, що заохочували імміграцію з Європи, також як і Земельний закон 1850 року. По-друге, закінчення работоргівлі звільнило капітал, який міг використовуватися для інвестицій в транспортні та індустріальні підприємства. По-третє, Британія гарантувала не втручатися в бразильську військову операцію з усунення від влади в Аргентині президента Хуана Мануеля де Росас.
Економічний розвиток
Кава превалювала в експорті протягом останньої половини дев'ятнадцятого століття, складаючи 50 % експорту в 1841—1850 роках та 59,5 % в 1871—1880. Також був важливим експорт цукру, бавовни, тютюну, какао, каучуку і мате. Великі стада рогатої худоби на рівнинах Мінас-Жерайс та Ріу-Гранді-ду-Сул до 1890 року зробили Бразилію другим за обсягом експортером м'яса у світі. Заводи із засолу м'яса (saladeros) в Ріу-Гранді-ду-Сул відвантажували висушену яловичину в райони вирощування кави, щоб годувати рабів та вільних робітників (колонів). Крім яловичини, бразильці їли багаті на білок боби, рис і кукурудзу, які вирощувалися в Мінас-Жерайс та в іммігрантських колоніях у Ріу-Гранді-ду-Сул. Хоча міжрегіональна торгівля зростала, у більшості районів нормою все ще залишалося місцеве виробництво.
Розширення виробництва кави в 1850-х і 1860-х роках привернуло британські інвестиції в побудову залізниць для транспортування бобів до узбережжя. Залізниця Сантус—Сан-Паулу (1868) була першим головним проходом через берегову гряду, яка до того уповільнювала розвиток Південного плато. Так само і на північному сході залізниці почали простягатися вглиб країни від узбережжя. Але загалом залізниці з'єднували порти з орієнтованими на експорт районами, створюючи серії анклавів, які сполучалися один з одним морем. Навіть у двадцятому столітті Бразилія все ще відчувала нестачу залізниць і доріг, які б зв'язували головні міста та економічні зони. Країну з'єднувала заплутана мережа ґрунтових доріг, якими мули перевозили товари та людей. Хоча такий вид транспорту і здається архаїчним, він був важливим у формуванні бразильського суспільства, поширенні спільної мови й культури, об'єднанні територій.
Війна Потрійного альянсу
- Див також: Війна Потрійного альянсу
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF6TDFSMWVYVjBhUzVxY0djdk16QXdjSGd0VkhWNWRYUnBMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Імперія втратила східний берег Ріо-де-ла-Плати, на якому виникла держава Уругвай, у 1828 році, але продовжувала втручатися в справи цієї республіки. Багатий бразильський ділок, Ірінеу Еванжеліста ді Суза, мав там настільки значні фінансові інтереси, що його компанія фактично була державним банком Уругваю. Інші бразильці мали у володінні близько 400 великих маєтків (estancias), які займали приблизно третину території країни. Вони протестували проти податків, які уругвайці накладали при перегоні рогатої худоби в та з Ріу-Гранді-ду-Сул, і підтримували сторони в постійній боротьбі між уругвайськими політичними фракціями Колорадо і Бланко. Багато гаучо з Ріу-Гранді-ду-Сул не сприймали незалежність Уругвая і безупинно закликали до втручання.
У середині 1860-х років бразильський уряд таємно домовився з владою Аргентини про заміну режиму партії Бланко в Уругваї на партію Колорадо. Бланко звернулися до парагвайського диктатора Франсиско Солано Лопеса (1862—1870), який боявся своїх великих сусідів і розглядав загрозу Уругваю як власне собі. Маленька країна, що не мала виходу до моря, Парагвай мав найбільшу армію в регіоні: 64 тис. солдатів, порівняно з бразильською армією у 18 тис. У 1864 році Бразилія і Аргентина погодилися діяти разом у випадку, якщо Лопес спробує зберегти режим Бланко. У вересні 1864 року, не розраховуючи, що Лопес може піти на такий крок, Бразилія надіслала війська до Уругваю. Обидві сторони невірно оцінили наміри та здібності одна одної. Парагвай відреагував захопленням бразильських суден на річці Парагвай і нападом на провінцію Мату-Гросу. Солано Лопес помилково очікував допомоги від налаштованого проти Буенос-Айреса населення, надіславши значні сили до Уругваю і Ріу-Гранді-ду-Сул, але тим самим опинився у стані війни як з Аргентиною, так і Бразилією. У травні 1865 ці країни і Уругвай на чолі з Колорадо підписали альянс, який мав на меті розділити спірну територію Парагваю між сусідами, відкрити парагвайські річки для міжнародної торгівлі та зняти Солано Лопеса з посади президента. До вересня 1865 року союзники відтіснили парагвайців з Ріо-Гранде-ду-Сул та перенесли війну до Парагвая.
У вересні 1866, відстоюючи свою батьківщину, гуарані-мовні парагвайці розбили союзників в Курупайті. Аргентинський президент Бартоломе Мітре (1861—1868) відвів більшу частину військ додому, щоб придушити протести проти своєї військової політики, залишаючи бразильців самих. Генерал Ліма і Сілва, герцог Кашіас, прийняв керування силами союзників і досяг падіння Асунсьйона на початку 1869 року. Солано Лопес був розстріляний, а Парагвай залишався окупованим до 1876 року.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekU0TDBKaGRHRnNiR0ZmVW1saFkyaDFaV3h2TG1kcFppOHpNREJ3ZUMxQ1lYUmhiR3hoWDFKcFlXTm9kV1ZzYnk1bmFXWT0uZ2lm.gif)
Війна була дуже затяжною з кількох причин. По-перше, парагвайці були краще підготовані та провели ефективний наступ на початку війни. Навіть пізніше, коли війна перейшла на їх власну територію, вони мали перевагу через знання місцевості, підготовку захисту і лояльність населення. По-друге, бразильцям було потрібно багато часу, щоб зібрати сили, забезпечення яких коштувало дуже дорого. По-третє, Аргентина, сподіваючись поліпшити післявоєнну ситуацію відносно Бразилії, частково затримувала військові дії, щоб ослабити імперію.
Наслідки війни
Війна мала важливі наслідки для Бразилії і для інших країн області Ріо-де-ла-Плата. Вона залишила Бразилію та Аргентину сам на сам з розбитим Парагваєм і залежним Уругваєм, ситуацією, яка скоро перетворилася на напружену конкуренцію з неодноразовими збройними сутичками. Парагвай зазнав тяжких втрат від бойових дій та хвороб, за оцінками вони складають близько 60 % населення, економічно країна була відкинута далеко назад. У Бразилії війна сприяла як зростанню виробництва, професіоналізації збройних сил та їх концентрації в Ріу-Гранді-ду-Сул, будівництві доріг та концентрації іммігрантів в південних провінціях, так і до посилення влади центрального уряду. Що найбільш важливо для майбутньої історії, війна вивела армію на політичну арену. Військові офіцери зрозуміли, що війна виявила відсутність досвіду і організації в армії, в чому вони звинувачували цивільних посадовців. Протягом наступних десятиліть офіцери-реформісти, прагнучи модернізувати армію, перейшли до гострої критики політичної структури Бразилії як перешкоди до модернізації.
Республіканський рух
Кінець війни збігся з відродженням республіканства, у цей час ліберали знайшли новий шлях до популярності. Після краху у 1867 році недовгої мексиканської монархії Максиміліана, Бразилія залишилася єдиною латиноамериканською монархією. Значний економічний ріст Аргентини в 1870-х і 1880-х служив ефективною рекламою республіканської системи правління. Республіканська пропаганда розвернулася в провінціях, особливо Сан-Паулу і Ріу-Гранді-ду-Сул, де люди не вірили в вигоди від імператорської політики. Республіканський маніфест 1870 року проголосив: «Ми знаходимося в Америці і ми хочемо бути американцями. Монархія ворожа інтересам американських держав і буде безперервним джерелом конфліктів з сусідами».
Республіканці вимагали скасування рабства, щоб стерти пляму з Бразилії, яка залишалася єдиною рабовласницькою країною (крім іспанської Куби), на півкулі. Не те що вони вважали рабство поганим з моральної точки зору, але воно становило неприємне враження серед європейців. Скасування рабства, яке сталося 1888 року, не означало, що ліберали хотіли глибокої соціальної реформи або бажали демократичного суспільства. Їх аргументи проти рабства були скоріше з царини ефективності ніж етики. Здобувши владу, республіканці ввели сувору систему соціального контролю над робочою силою.
Бразильська соціальна система функціонувала крізь хитре плетиво патронажу, родових взаємин і дружби (непотизм). Державні установи, капіталістична економіка, церква та армія розвивалися у «павутині патронажу», де контакти й заступництво, замість професіоналізму, визначали успіх фактично на всіх посадах, людина не могла існувати у бразильському суспільстві без друзів і родини. Така соціальна система була дуже повільною у реформуванні себе самої.
Криза з Церквою
У 1870-х і 1880-х роках криза проникла до кожного з трьох стовпів імператорського режиму — Католицької церкви, армії та рабовласницької системи. Разом, ці кризи показали нездатність режиму пристосуватися до зміни цих основ. У 1870-х роках Ватикан почав тиск на бразильську католицьку церкву, щоб та узгодилася з консервативними реформами Першого Ватиканського собору, який підсилював владу папи, оголосивши його найвищим авторитетом у справах віри та моралі. Ці зусилля Рима з об'єднання церкви у всьому світі суперечили імператорському контролю церкви в Бразилії. Корона успадкувала «патронадо», або право духовного патронажу, від своїх португальських попередників. Це право передавало державі контроль над церквою, яку імперська влада розглядала як частину держави. Хоча деякі священнослужителі виявляли республіканські настрої й раніше, широка церковно-державна криза виникла тільки в середині 1870-х років через зусилля Рима по європеїзації церкви.
Криза в армії
Важливість військової кризи очевидна, оскільки вона залишила уряд без підтримки армії. Після війни Потрійного альянсу (1864—1870) монархія байдуже ставилася до армії, яку цивільні панівні кола не сприймали як загрозу. Фінансові проблеми 1870-х років уповільнили просування по службі, платня була низькою, і офіцери скаржилися навіть на необхідність платити до фонду вдів з їх мізерної платні. До солдат погано ставилися у суспільстві, дисципліна була заснована на батозі, а навчання здавалося безцільним. Політичні партії були також байдужі як і уряд щодо питання військової реформи, обов'язкової військової служби, кращого озброєння і підвищення платні та статусу. Протягом 1870-х років незадоволеність стримувалася зменшенням ролі національної гвардії, невдалою, але гарно сприйнятою спробою поліпшити систему забезпечення і, особливо, службою у кабінеті військових героїв, зокрема герцога Кашіаса як прем'єр-міністра (1875—1878) і маршала Мануела Луїса Озоріу, маркіза Ервала, як міністра оборони (1878). Але останній помер в 1879 році, а Кашіас через рік після нього, залишаючи керівництво на офіцерів менш лояльних трону. Низка молодших офіцерів були наповнені представниками середнього класу, які увійшли до армії, щоб здобути освіту, та зробити військову кар'єру. Вони більш піклувалися, ніж їх попередники, про соціальні зміни, які відкрили б можливості для дрібної буржуазії.
Офіцерський корпус не був єдиним у відношенні до уряду, найстаріша група, яка допомогла присікти регіональні повстання 1830-х і 1840-х років та пережила війну Потрійного альянсу, була досить лояльною наявній системі. Молодші офіцери не брали участі у війнах, але мали найкращу освіту, вони не були прив'язаними до старого режиму і були найбільш незадоволені відсутністю кар'єрного росту та станом армії у мирний час.
Бразильська політична традиція дозволяла офіцерам займати державні посади, таким чином стираючи цивільно-військовий поділ. Як депутати парламенту, офіцери активно критикували уряд, у 1880-х роках вони брали участь у провінційній політиці, виступали на публіці та брали участь в газетних дебатах. У 1884 році цивільний міністр збройних сил спробував заборонити офіцерам публічні виступи, але покарання офіцерів, які порушували це правило, привели до хвилі протестів на чолі з фельдмаршалом Мануелем Деодору да Фонсека і генералом Жозе Антоніу Коррея да Камара, які змусили міністра піти у відставку в лютому 1887 року і привели до падіння кабінету в березні 1888 року.
Скасування рабства
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkzTDFCbFpISnZYMGxKWDJOcGNtTmhYekU0T0RkaVgzUnlZVzV6Y0dGeVpXNTBMbkJ1Wnk4eU1EQndlQzFRWldSeWIxOUpTVjlqYVhKallWOHhPRGczWWw5MGNtRnVjM0JoY21WdWRDNXdibWM9LnBuZw==.png)
На фоні церковної й військової криз, проблема рабства значно підточила підтримку еліти. Члени Ліберальної і Консервативної партій вийшли з тієї ж соціальної групи, власники плантацій складали половину обох партій, решта були бюрократами й професіоналами. Ідеологічні відмінності між партіями були мінімальні, але фракційна і особиста конкуренція в їх межах зробили важким для партій пристосуватися до соціальних і економічних змін. У результаті, останнє десятиліття імперії відзначилося значною політичною нестабільністю. Між 1880 і 1889 роками країною керували десять кабінетів міністрів (сім в перші п'ять років) та тричі пройшли парламентські вибори, а сам парламент ні разу не був здатним завершити свій термін. Часте використання стримувальної влади викликало протести, навіть серед традиційних монархістів.
Ставлення до рабства поступово змінилося, Педру II вже був на боці скасування, на час війни Потрійного альянсу раби, що служили в армії, були звільнені. У 1871 році кабінет Ріу-Бранку схвалив закон, що звільняв новонароджених та вимагав від власника годувати їх до восьми років, коли уряд мав звільнити їх за компенсацію, або власник міг використовувати їх як робочу силу до 21 року. У 1884 закон звільнив рабів віком від шістдесяти років. До 1880-х років географія рабства також змінилася і економіка стала менш залежною від нього. Через звільнення (багато за умови залишення на плантаціях) і масову втечу рабів, їх повне число у країні знизилося з 1 240 тис. у 1884 до 723 тис. у 1887 році, з більшістю рабів на півдні, де вироблялась кава, замість півночі, де вироблявся цукор. Але навіть плантатори в Сан-Паулу, де відсоток рабів у населенні впав з 28,2 % у 1854 до 8,7 % у 1886 році, розуміли необхідність нової системи організації праці. Провінційний уряд активно почав субсидування і залучення іммігрантів. Між 1875 і 1887 близько 156 тис. осіб прибуло до Сан-Паулу. Тим часом запит на дешевих працівників на полях цукрової тростини північного сходу був задоволений мешканцями сертао, що тікали від руйнівної посухи 1870-х років.
Економічна картина також змінювалася, звільнений з інвестицій в рабів капітал інвестувався в залізниці, інший транспорт, торгівлю та промисловість. До певної міри, ці інвестиції пропонували захист від нестабільності сільського господарства.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlZsTDBKeVlYcHBiRjlwYmw4eE9EZzVMbk4yWnk4eU1EQndlQzFDY21GNmFXeGZhVzVmTVRnNE9TNXpkbWN1Y0c1bi5wbmc=.png)
Тим часом раби залишали плантації у великій кількості, і активне підпілля підтримувало втікачів. Під час відсутності імператора, армійські офіцери подали петицію принцесі-регентші Ізабелі з проханням звільнити їх від обов'язків переслідування рабів-утікачів. Фельдмаршал Деодору да Фонсека, командувач в Ріу-Гранді-ду-Сул, оголосив на початку 1887 року, що армія «повинна виступити за скасування рабства». Збори провінції Сан-Паулу подали петицію парламенту для безпосереднього скасування. Бразилія опинилася на межі соціальної революції, хоча навіть плантатори розуміли, що скасування рабства мало запобігти хаосу.
Так званий Золотий закон, який 13 травня 1888 року скасував рабство, не був актом великої хоробрості, але визнанням, що рабство не було більше життєздатним. Економіка швидко оправилася після кількох втрачених урожаїв, і тільки невелике число плантаторів закінчили банкрутством. Рабство закінчилося, але плантації вижили, як і класове суспільство. Багато колишніх рабів затрималися на плантаціях у тих же умовах, одержуючи мізерну заробітну платню. До них приєдналися хвилі іммігрантів, які часто знаходили умови нестерпними, та переїжджали до міста або поверталися до Європи. Не було встановлено ніякої організації, яка б займалася поліпшенням життя колишніх рабів, вони були залишені внизу соціальної структури, де багато їх нащадків залишаються і у XXI столітті. Нові в'язниці, побудовані після 1888 року, скоро наповнилися колишніми рабами, оскільки суспільство наклало інші форми суспільного контролю, зокрема, перевизначаючи злочин.
Республіканський переворот
Імперія впала, оскільки вона більше не була потрібною панівним класам для захисту своїх інтересів, імперська централізація заважала бажанню місцевої автономії. Республіканців охопив федералізм, який часто бачився як шлях протистояти олігархам, які використовували патронаж, щоб залишитися при владі. У ранній республіці, проте, олігархи легко пристосувалися і використовували накопичену владу і навички для управління новою урядовою системою. Скориставшись урядовими кризами 1888 і 1889 років та незадоволеністю серед військових офіцерів, республіканці виступили за революційні зміни замість поступових, за які виступав фельдмаршал Фонсека. Переворот відбувся в листопаді 1889 року, він почався як збройна демонстрація, яка вимагала заміну кабінету, але швидко переросла у переворот, що скинув імператора Педру II. Зміна влади відбулася безкровно. До імператорської сім'ї поставилися із заслуженою повагою, але запропонували їм залишити країну.
Примітки
- Censo 2010 apresentação. Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística (порт.). 2010. оригіналу за 31 січня 2023. Процитовано 25 вересня 2023.
- Vianna та том II, с. 162-168.
- Barman, 1994, с. 42-44.
- Barman, 1994, с. 46.
- Vianna та том II, с. 168-169.
- Hudson, с. 34.
- Hudson, с. 35.
- Vianna та том II, с. 197-202.
- Vianna, 1966, с. 197-202.
- Vianna та том II, с. 219.
- Vianna та том III, с. 5.
- Hudson, с. 37-38.
- Vianna та том II, с. 205-206.
- Vianna та том II, с. 209.
- Vianna та том II, с. 210-211.
- Vianna та том II, с. 212.
- Vianna та том II, с. 213-215.
- Hudson, с. 40-41.
- Vianna та том III, с. 12-17.
- Vianna та том III, с. 20.
- Barman, 1994, с. 123.
- Vianna та том III, с. 22-27.
- Hudson, с. 42.
- Vianna та том III, с. 30-31.
- Hudson, с. 43.
- Vianna та том III, с. 39.
- Hudson, с. 44.
- Vianna та том III, с. 48-58.
- Barman, 1999, с. 84.
- Hudson, с. 45-46.
- Hudson, с. 46-47.
- Hudson, с. 48.
- Hudson, с. 49.
- Hudson, с. 50.
- Hudson, с. 50-51.
- Hudson, с. 51.
- Hudson, с. 52.
- Barman, 1999, с. 238.
- Hudson, с. 53.
- Hudson, с. 54.
Джерела
- Barman, Roderick J. (1994). Brazil: The Forging of a Nation, 1789—1852 (англ.). Stanford, USA: Stanford University Press. с. 348. ISBN . Процитовано 22 вересня 2023.
- Barman, Roderick J. (1999). Citizen Emperor: Pedro II and the Making of Brazil, 1825-1891 (англ.). Stanford, USA: Stanford University Press. с. 548. ISBN . Процитовано 22 вересня 2023.
- Vianna, Helio (1966). História do Brasil. Periodo Colonial (порт.). Т. II. São Paulo: Edições Melhoramentos. с. 223. Архів оригіналу за 27 серпня 2020. Процитовано 22 вересня 2023.
- Vianna, Helio (1966). História do Brasil. Império e república (порт.). Т. III. São Paulo: Edições Melhoramentos. с. 242. Архів оригіналу за 27 серпня 2020. Процитовано 22 вересня 2023.
- del Priore, Mary; Venancio, Renato (2023). Uma breve história do Brasil (порт.). São Paulo: Planeta. с. 352. ISBN . Архів (PDF) оригіналу за 4 квітня 2021. Процитовано 22 вересня 2023.
- Hudson, Rex A., ред. (1997). Brazil : a country study (PDF) (англ.) (вид. 5-те). / Federal Research Division, Library of Congress. с. 658. ISBN . (PDF) оригіналу за 20 червня 2022. Процитовано 22 вересня 2023.
- Brazil: Empire and Republic, 1822—1930. Cambridge — New York: Cambridge University Press, 1989.
- Costa, Emilia Viotti da. The Brazilian Empire: Myths and Histories. Chicago, IL: Dorsey Press, 1988.
- Кирчанов М. В. Império, Estado, Nação. Политические модернизации и интеллектуальные трансформации в Бразильской Империи. (1822—1889) Воронеж, «Научная Книга», 2008. — 155 с. // http://ejournals.pp.net.ua/_ld/1/113_kyrchanoff_impe.pdf [ 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Graham, Ann Hartness. Subject Guide to Statistics in the Presidential Report of the Brazilian Provinces, 1830—1889. Austin: Univerity of Texas at Austin, 1977.
Посилання
- — історія Бразильської імперії (порт. мовою)
- Історія Бразилії в енциклопедії Кругосвет [ 5 січня 2007 у Wayback Machine.] (рос.)
Ця стаття належить до Української Вікіпедії. |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Brazilska imperiya derzhava yaka ohoplyuvala suchasnu Braziliyu pid vladoyu imperatora Pedru I i jogo sina Pedru II Zasnovana v 1822 roci ta bula zaminena respublikoyu v 1889 Imperio do Brasil Brazilska imperiya1822 1889Prapor GerbDeviz Independencia ou Morte portugalskoyu Nezalezhnist chi smert Braziliyi istorichni kordoni na kartiBrazilska imperiya na moment progoloshennya nezalezhnosti na mapi svituStolicya Rio de ZhanejroMovi portugalskaReligiyi katolicizmForma pravlinnya parlamentska konstitucijna monarhiyaimperator 1822 1831 Pedru I 1831 1840 Regentstvo 1840 1889 Pedru IIIstoriya Nezalezhnist 7 veresnya 1822 Progoloshennya 1 go imperatora 12 zhovtnya 1822 Skasuvannya monarhiyi putchistami 15 listopada 1889Naselennya 1872 10 112 061 osibValyuta realVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Brazilska imperiya Vnaslidok zajnyattya Napoleonom Portugaliyi portugalske korolivske simejstvo pereyihalo u vignannya do Braziliyi najvazhlivishoyi z portugalskih kolonij Pislya cogo Braziliya zdobula samovryaduvannya pid vladoyu portugalskoyi dinastiyi Bragansa Povernennya vladi do Lisabona pislya zvilnennya yiyi vid Napoleona viklikalo protest i Braziliya zdobula nezalezhnist vid Portugaliyi hocha i pid vladoyu gilki portugalskogo korolivskogo simejstva Pislya progoloshennya nezalezhnosti vid Portugaliyi 7 veresnya 1822 roku Braziliya stala parlamentskoyu konstitucijnoyu monarhiyeyu Brazilskoyu imperiyeyu yaka isnuvala do vstanovlennya respublikanskogo uryadu 15 listopada 1889 roku Protyagom cogo periodu dva imperatori posidali na troni Pedru I z 1822 do 1831 i Pedru II z 1840 do 1889 Takozh korol Portugaliyi Zhuan VI mav titul imperatora Braziliyi zgidno z dogovorom pro viznannya nezalezhnosti Braziliyi Pereyizd portugalskogo dvoru do Braziliyi 1808 1821 Prapor Braziliyi u Spoluchenomu korolivstvi Portugaliyi Braziliyi j Algarve U 1808 roci koli armiya Napoleona pochala vijnu proti Portugaliyi bulo virisheno perevezti korolya i jogo dvir do Rio de Zhanejro de voni zalishalisya do 1821 roku U comu pereyizdi pryamu uchast uzyav britanskij uryad Vin skoristavsya vazhkim polozhennyam Portugaliyi i mayuchi namir zdobuti she bilshi privileyi v torgivli nadav neobhidni dlya pereyizdu korolivskoyi sim yi korabli Vidkrittya brazilskih portiv dlya Druzhnih Nacij u 1808 roci vidrazu pislya priyizdu Dona Zhuana VI posililo anglijske panuvannya Cya ugoda spriyala otrimannyu Angliyeyu monopoliyi na novih rinkah z garantovanimi pravami i torgovimi pilgami Cya stattya ye chastinoyu seriyi Istoriya BraziliyiDo vidkrittya yevropejcyamiKolonialna BraziliyaBrazilska imperiyaStara respublikaEra VargasaBraziliya Don Zhuan vstanoviv v Rio de Zhanejro svoye ministerstvo Derzhavnu Radu Verhovnij Sud korolivske kaznachejstvo korolivskij monetnij dvir korolivskij drukarskij kabinet i Bank Braziliyi Vin takozh zasnuvav korolivsku biblioteku vijskovu akademiyu i medichni ta pravovi shkoli Svoyim dekretom vid 16 grudnya 1815 roku vin nadav portugalskim volodinnyam status Spoluchenogo korolivstva Portugaliyi Braziliyi j Algarve takim chinom roblyachi Braziliyu rivnoyu Portugaliyi Pereyizd korolivskoyi administraciyi u koloniyu priskoriv prosuvannya Braziliyi do nezalezhnosti Portugalskoyu monarhiyeyu svidomo chi ni buli zdijsneni pevni zahodi yaki pom yakshili perehid do nezalezhnosti Sered chinnikiv sho spriyali comu vidilyayetsya pidnyattya u 1815 roci statusu Braziliyi vid koloniyi do ob yednanogo z Portugaliyeyu korolivstva i rishennya Donu Zhuana VI zalishitisya u Rio de Zhanejro navit pislya zvilnennya Yevropi vid Napoleona U 1816 Zhuan VI buv viznanij korolem Portugaliyi ale vin prodovzhuvav zhiti v Braziliyi yaku vin yak regent pidnyav do statusu korolivstva 16 grudnya 1815 Poslidovne poshirennya nevdovolennya takim stanom u Portugaliyi prizvelo do mirnoyi revolyuciyi 24 serpnya 1820 i progoloshennya konstitucijnogo uryadu do yakogo Zhuan prisyagsya na virnist pislya povernennya do Portugaliyi v 1821 Cherez 6 rokiv u 1821 roci korol Don Zhuan VI buv vimushenij postupitisya politichnomu tisku Portugaliyi Vin povernuvsya u Lisabon zalishivshi u Rio svogo spadkoyemcya i nadilivshi jogo titulom vicekorolya regenta Govoryat sho v prisutnosti chleniv kolonialnogo dvora korol poperediv jogo Pedru sin mij koli nastane chas odyagni koronu sam ne chekayuchi poki ce zrobit yakij nebud samozvanec U tomu zh roci i znovu v 1823 jomu dovelosya poklasti kraj povstannyam organizovanim jogo molodshim sinom donom Migelem yakogo vin kinec kincem vislav iz krayini u 1824 Tim chasom jogo starshij sin Pedru ogolosiv nezalezhnist Braziliyi vid Portugaliyi 7 veresnya 1822 Vin zgodom buv koronovanij yak imperator Braziliyi Pedru I Pedru u roli regenta 1821 1822 Pedru I imperator Braziliyi Pedru IV korol Portugaliyi Pislya povernennya Zhuana IV do Portugaliyi v 1821 jogo spadkoyemec Pedru stav regentom korolivstva Braziliya Vin pokazav sebe duzhe ekonomnim pravitelem pochavshi zi skorochennya vlasnoyi platni centralizaciyi uryadovih ustanov i rozprodazhu korolivskih konej ta muliv Vin skasuvav korolivskij podatok na sil shob pidvishiti virobnictvo shkir ta m yasa zaboroniv areshti ta zahoplennya osobistogo majna uryadovcyami bez ordera sudu zaboroniv sekretni dopiti j torturi Vin dobivsya vklyuchennya predstavnikiv vid Braziliyi do portugalskogo parlamentu Kortesiv Prote rabstvo ne bulo skasovano popri jogo vislovlennya sho krov u rabiv togo zh koloru sho v nogo samogo U veresni 1821 portugalskij parlament pri nayavnosti tilki nevelikoyi chastini delegativ vid Braziliyi progolosuvav za rozpusk korolivstva Braziliyi i korolivskih ustanov u Rio de Zhanejro tim samim pidporyadkovuvavshi vsi provinciyi Braziliyi bezposeredno Lisabonu Vodnochas do Braziliyi bulo vidpravleno vijskovi zagoni a vsi brazilski vijskovi odinici pereveli pid portugalsku komandu U sichni 1822 napruzhenist mizh portugalskimi zagonami i luso brazilcyami brazilci portugalskogo pohodzhennya rizko zrosla koli Pedru yakomu parlament nakazav povernutisya do Lisabona vidmovivsya vikonati nakaz i zalishivsya u Braziliyi Vin poyasniv svoye rishennya peticiyami vid mist Braziliyi i argumentom sho jogo vid yizd i demontazh centralnogo uryadu zbudili b separatistskij ruh u brazilskih provinciyah Pedru sformuvav novij uryad ocholenij Zhoze Bonifacio di Andrada i Silva Cej kolishnij korolivskij posadovec i profesor nauki v Koimbri vidatnij geolog i pismennik vidigrav vazhlivu rol u podalshomu rozvitku podij i vvazhayetsya odnim z zasnovnikiv brazilskogo nacionalizmu piznishe jogo nazivali duhovnim batkom nezalezhnosti Atmosfera bula nastilki napruzhena sho Don Pedru zaprosiv garantij pritulku na britanskomu sudni na vipadok yaksho konfrontaciya zakinchitsya ne na jogo korist ta viviz svoyu sim yu z krayini Progoloshennya nezalezhnosti 1822 Progoloshennya nezalezhnosti Braziliyi robota R Moro 1844 Pislya vidmovi Pedru vikonati nakaz parlamentu portugalski soldati u sprobi zaareshtuvati jogo zibralisya na ploshi pered korolivskim palacom ale skoro buli otocheni tisyachami ozbroyenih brazilciv Don Pedru vidpraviv u vidstavku portugalskogo generala i nakazav jomu vidvesti svoyih soldativ do Niteroya de voni povinni buli chekati transportu do Portugaliyi Portugalskij komandir zatrimav posadku na korabli ochikuyuchi pidkriplennya Prote pidkriplennyu yake pribulo do Rio de Zhanejro 5 bereznya 1822 ne dozvolili visaditisya Natomist portugalci otrimali proviziyu dlya podorozhi nazad do Portugaliyi Cej raund buv vigranij Pedru bez krovoprolittya Krov bula prolita na pivnochi krayini v Resifi provinciya Pernambuku koli portugalskij garnizon buv vimushenij zalishiti Braziliyu v listopadi 1821 U lyutomu 1822 takozh i v provinciyi Bayiya brazilci povstali proti portugalskih sil ale buli vimusheni vidstupiti i perejshli do partizanskoyi vijni Nastupnim krokom bulo zabezpechiti pidtrimku najbilsh naselenih provincij Minas Zherajs i San Paulu de ne bulo portugalskih vijsk ale de ideya nezalezhnosti ne bula duzhe populyarnoyu Dlya cogo u berezni 1822 roku Pedru sam virushiv do Minas Zherajsu na choli nevelikoyi grupi nablizhenih Cya poyizdka mala znachnij uspih vzhe 13 travnya zakonodavchi zbori provinciyi San Paulu progolosilo jogo vichnim zahisnikom Braziliyi ta garantuvalo pidtrimku U lipni vin vidav dekret v yakomu nakazav deputatam vid Braziliyi v parlamenti Portugaliyi povernutisya na batkivshinu a portugalski vijska yaki she ne pokinuli Braziliyu povinni buli vvazhatisya vorozhimi Pid chas poyizdki u provinciyu San Paulu do Pedru dijshli vidomosti sho Kortesi progolosili jogo zradnikom vimagayut negajnogo povernennya do Portugaliyi ta vidpravili novi vijska do Braziliyi U cej kritichnij moment vin virishiv rozirvati ostanni zv yazki z Portugaliyeyu i 7 veresnya 1822 roku u znamenitij sceni na berezi richki Ipiranga don Pedru vidirvav portugalskij gerb zi svogo mundira ogoliv mech ta progolosiv Moyeyu krov yu moyeyu chestyu i Bogom prisyagayusya ya zroblyu Braziliyu vilnoyu Potim vin dodav Nastav chas Nezalezhnist abo smert Mi vidokremleni vid Portugaliyi Jogo slova Nezalezhnist abo smert stali devizom brazilskoyi nezalezhnosti 12 zhovtnya 1822 roku don Pedru buv progoloshenij pershim imperatorom Braziliyi a 1 grudnya vin buv koronovanij Pravlinnya Pedru I 1822 1831 Prapor Brazilskoyi imperiyi z grudnya 1825 Provinciyi Brazilskoyi imperiyi na chas yiyi progoloshennya 1823 rik Konsolidaciya krayini ta mizhnarodne viznannya Shob zabezpechiti cilisnist krayini imperator Pedru I najnyav admirala Tomasa Kokrena Thomas Cochrane odnogo z najuspishnishih britanskih morskih komanduvachiv pid chas Napoleonivskih voyen i neshodavno komanduvacha chilijskih vijskovo morskih sil u vijni proti Ispaniyi Vin takozh najnyav cilij ryad oficeriv Kokrena i francuzkogo generala P yera Labatu Pierre Labatut yakij do togo sluzhiv u Kolumbiyi Ci lyudi povinni buli postaviti pid brazilskij kontrol vse she portugalski provinciyi Bayiya Maranyan i Para Armiya i flot z dev yati korabliv buli sporyadzheni na pributki vid mitnici portu Rio de Zhanejro i pozhertvuvannya naselennya Shob kompensuvati vidsutnist potribnih vijskovih navichok buli najnyati inozemni najmanci Kokren zumiv zabezpechiti kontrol nad Maranyanom yedinim vijskovim korablem ne zvazhayuchi na sprobu Portugaliyi zrujnuvati ekonomiku i suspilstvo obicyankami svobodi dlya rabiv Stanom na seredinu 1823 roku sili storin narahovuvali mizh 10 i 20 tis portugalskih soldativ bagato z yakih buli veteranami Napoleonivskih voyen proti 12 000 14 000 brazilciv zdebilshogo opolchenciv z pivnichnogo shodu Vvazhayetsya sho nezalezhnist Braziliyi bula dosyagnuta bez krovoprolittya Hocha storonam vdalosya uniknuti masovih bitv voni brali uchast v partizanskij borotbi ta masovih demonstraciyah 29 serpnya 1825 roku za poserednictva Velikoyi Britaniyi v Rio de Zhanejro bulo pidpisano portugalsko brazilsku mirnu ugodu mizh Korolivstvom Portugaliya i samoprogoloshenoyu Brazilskoyi imperiyeyu chim formalno zaversheno portugalsko brazilsku vijnu Zhuan VI vidnoviv Pedru yak svogo spadkoyemcya spodivayuchis na vozz yednannya Braziliyi i Portugaliyi pislya jogo smerti Vin zalishavsya korolem Portugaliyi ta nominalno nosiv titul imperatora Braziliyi Jogo Imperatorska i Najchesnisha Velichnist do svoyeyi smerti 26 bereznya 1826 roci Zhuan pomer v Lisaboni 26 bereznya 1826 ta portugalskij tron buv uspadkovanij jogo sinom Pedru yak korol Pedru IV prote ob yednannya z Braziliyeyu ne zdijsnilosya Otzhe Portugaliya viznala nezalezhnist Braziliyi za ugodoyu vid 29 serpnya 1825 roku ukladenu pri poserednictvi Britaniyi Za nezalezhnist Braziliyi dovelosya dorogo zaplatiti u bukvalnomu sensi Sekretnij dodatok do dogovoru vimagav vzyattya Braziliyeyu na sebe 1 4 mln funtiv sterlingiv portugalskogo borgu Britaniyi ta vidshkoduvannya portugalskih vitrat u rozmiri 600 tis funtiv sterlingiv Braziliya vidmovilasya vid pretenzij na portugalski volodinnya v Africi zberegla torgovelni preferenciyi Britaniyi ta Portugaliyi na brazilskomu rinku i zobov yazalasya zaboroniti rabotorgivlyu u majbutnomu Zhoden z cih punktiv ne viklikav entuziazmu sered vplivovih u Braziliyi plantatoriv Konstituciya Organizaciya novogo uryadu shvidko viyavila rozbizhnosti mizh imperatorom i jogo otochennyam U 1824 roci Pedru rozpustiv Konstitucijne zibrannya yake vin sklikav pered tim z privodu togo sho vono zagrozhuvalo yednosti krayini Yak chleni zibrannya jogo radniki Zhoze Bonifacio di Andrada i Silva ta brati imperatora napisali Konstituciyu yaka obmezhuvala vladu monarha roblyachi jogo golovoyu vikonavchoyi gilki vladi rivnoyi zakonodavchij i sudovij gilkam podibno do prezidenta Spoluchenih Shtativ Voni hotili shob imperator pidpisav proyekt bez obgovorennya sho Pedru vidmovivsya zrobiti pislya chogo Zibrannya bilo otochene vijskami ta rozignane Nevdovzi Pedru samostijno napisav Konstituciyu skladenu za prikladom Konstitucij Portugaliyi 1822 i Franciyi 1814 Vona vklyuchala sistemu nepryamih viboriv i zvichajni tri gilki uryadu ale takozh dodavala chetvertu strimuvalnu vladu yaku mav imperator Strimuvalna vlada nadavala imperatoru povnovazhennya rozv yazuvati bezvihidni stanovisha shlyahom sklikannya ta rozpusku kabinetu ministriv i parlamentu Vin takozh mav vladu skladati ta ratifikuvati mizhnarodni dogovori Parlament imperiyi vidomij yak Zagalni zbori povinen buv skladatisya z dvoh palat vibornoyi Palati deputativ i priznachenogo Senatu do yakogo senatoriv priznachav bi imperator zi spisku skladenogo Palatoyu deputativ Konstituciya Pedru bula liberalnisha nizh proyekt Zboriv u chastini religijnoyi terpimosti prav lyudini ta privatnoyi vlasnosti ale nadavala bilshu vladu imperatoru Vona nabrala silu 25 bereznya 1824 roku a pershi Zagalni zbori vibrani za neyu pochali robotu u travni 1826 roku Ekvatorialna konfederaciya Dokladnishe Ekvatorialna konfederaciya Konstituciya bula dobre sprijnyata v kvituchih pivdenno shidnih provinciyah de viroshuvali kavu ale ne v pivnichno shidnih cukrovih i bavovnyanih oblastyah de u nizkih eksportnih cinah i visokij vartosti importovanih rabiv zvinuvachuvali oriyentovanij na kavu uryad U seredini 1824 roku pochinayuchi z provincij Pernambuku i Seara p yat pivnichno shidnih provincij progolosili nezalezhnist yak Ekvatorialna konfederaciya ale she do kincya roku cya konfederaciya bula rozbita silami admirala Kokrena Argentino brazilska vijna Dokladnishe Argentino brazilska vijna U 1825 roci pochalasya vijna u yakij Argentina namagalasya vstanoviti kontrol nad brazilskoyu provinciyeyu Sisplatina suchasnij Urugvaj yaka kolis nalezhala do ispanskogo vicekorolivstva Rio de la Plata pravonastupniceyu yakogo vvazhala sebe Argentina Imperiya ne mogla poslati dostatnogo chisla soldat bilsha chastina yakih navit verbuvalasya v Irlandiyi ta Nimechchini abo poslati flot dostatnij dlya blokadi zatoki Rio de la Plata Pozika vid londonskih bankiriv bula vitrachena do 1826 roku i Pedru dovelosya prositi Zagalni Zbori znajti groshi na finansuvannya vijni Blokada viklikala protest z boku Spoluchenih Shtativ i Britaniyi a porazka na sushi v 1827 roci zrobila neobhidnim pochati peregovori pro zakinchennya vijni Vse chogo vdalosya dobitisya Braziliyi bulo viznannya nezalezhnosti Urugvayu zamist perehodu pid argentinskij kontrol U chervni 1828 roku zhorstka disciplina i nenavist do inozemciv sprovokuvali zakolot v armiyi Irlandciv vidpravili dodomu a nimciv na pivden z centru krayini Armiya bula zmenshena do 15 000 soldativ a bez yiyi pidtrimki suprotivnik rabstva Pedru zalishivsya sam na sam z parlamentom u yakomu vladu mali rabovlasniki ta yih soyuzniki Pitannya rabstva Z rostom eksportu kavi u cej period stijko zrostav i import rabiv tilki u provinciyi Rio de Zhanejro yih chiselnist zrosla z 26 tis u 1825 roci do 43 tis u 1828 U 1822 roci blizko 30 abo 1 miljon brazilskogo naselennya buli rabami Pedru nazivav rabstvo rakom yakij roz yidaye Braziliyu Vin namagavsya skasuvati jogo ale jogo vlasna liberalna konstituciya nadala zakonodavchi povnovazhennya parlamentu kontrol nad yakim mali rabovlasniki Do 1826 roku rabovlasnikam vdalosya znachnoyu miroyu postaviti pid svij kontrol derzhavnu sistemu zabezpechiti zhorstki pokarannya dlya rabiv sho vtekli skorotiti chislo inozemciv yaki negativno stavilisya do rabstva u zbrojnih silah rozformuvati Bank Braziliyi shob pozbaviti centralnij uryad mozhlivosti stimulyuvati zasnovanij na finansah industrialnij kapitalizm ta obmezhiti immigraciyu shob zaohochuvati rabsku robochu silu zamist nezalezhnih fermeriv abo najmitiv Bernardu Perejra di Vaskonselos lider rabovlasnikiv perekonuvav sho rabstvo ne demoralizuye suspilstvo sho inozemnij kapital i tehnologiya ne zmozhut dopomogti Braziliyi ta sho zaliznici tilki irzhavili b Inshi napriklad Nikolau di Kampus Verguejru proponuvav zaminiti rabstvo vilnimi immigrantami z Yevropi Nabagato piznishe parlament vstanoviv dogovirnu sistemu yaka bula nebagato krashoyu nizh rabstvo Liberalnij imperiyi ne bulo miscya Zakoni i dekreti nepriyemni rabovlasnikam prosto ne nabirali sili yak zakon 1829 roku yakij zaboronyav rabotorgivlyu z Afrikoyu Ci elementi rabovlasnickogo poryadku dennogo buli osnovoyu regionalnih povstan dev yatnadcyatogo storichchya Zrechennya Pislya smerti dona Zhuana v 1826 roci popri vidmovu Pedru vid prava na portugalskij tron na korist svoyeyi dochki brazilski nacionalisti zvinuvatili imperatora v zmovi ta sprobah skasuvati konstituciyu i progolositi sebe pravitelem ob yednanih Braziliyi i Portugaliyi Voni pidnyali hvilyu provokacij i vulichnogo nasilstva proti portugalciv u Rio de Zhanejro i vimagali federalistichnoyi monarhiyi yaka nadala b samovryaduvannya i avtonomiyu provinciyam Brazilska dolya znahodilasya v rukah dekilkoh lyudej skoncentrovanih u stolici yaki rozpovsyudzhuvali nepravdivi vidomosti ta pidrivali disciplinu v armiyi ta policiyi Koli Pedru vidpraviv u vidstavku kabinet ministriv u kvitni 1831 roku vulichni i vijskovi demonstranti pochali vimagati jogo vidnovlennya ta zvinuvatili Pedru v porushenni svoyih konstitucijnih povnovazhen Vin vidmoviv kazhuchi Ya zroblyu vse dlya narodu ale nichogo pid tiskom natovpu Prote koli vijska zibralisya na ploshi pered palacom i lyudi pochali krichati smert tiranu vin vidstupiv Ne mayuchi mozhlivosti sformuvati novij kabinet vin vidmovivsya vid tronu na korist svogo p yatirichnogo sina Pedru yakij piznishe stav imperatorom Braziliyi Pedru II i zalishiv Braziliyu tak yak i pribuv na britanskomu vijskovomu korabli Era regentstva 1831 40 Napruzhenist v provinciyah Nastup kavaleriyi Farrapus Z 1831 do 1840 roku krayinoyu uryaduvali imenem molodogo imperatora troye priznachenih regentiv Cej chas buv periodom borotbi miscevih grup za kontrol nad svoyimi provinciyami Shob oslabiti radikalni zakliki do federalizmu respublikanstva i vorozhosti do portugalciv takozh i zakliki z protilezhnoyi storoni do povernennya Pedru I na prestol regenti 1834 roku nadali znachnu vladu provinciyam Braziliya bula rozdilena na miscevi patriyi avtonomni centri regionalnoyi vladi zi slabkim kontrolem z boku centralnogo uryadu Rio de Zhanejro chiyeyu funkciyeyu buv zahist vid zovnishnogo napadu i pidtrimka balansu mizh provinciyami Zdatnist uryadu zdijsnyuvati svoyu funkciyu bula oslablena zokrema nizkim vijskovim byudzhetom i stvorennyam nacionalnoyi gvardiyi z pomizh miscevoyi znati yaka ohoronyala regionalni interesi Povstannya i bunti takozh chasto vinikali cherez nevdovolennya britanskim kontrolem nad brazilskoyu zovnishnoyu torgivleyu Provinciyi ohopleni povstannyami protyagom periodu regentstva Napriklad tilki v Rio de Zhanejro bulo p yat povstan v 1831 1832 rokah U vosmi povstannyah periodu 1834 1849 rokiv brali uchast predstavniki nizhchogo klasu indianci vilni chornoshkiri ta rabi sho poyasnyuyetsya yih tyazhkoyu ekspluataciyeyu Respublikanski ideyi proyavlyalisya v deyakih z cih povstan napriklad Vijna Farrapus Farrapos lahmittya 1835 1845 v Santa Katarini ta Riu Grandi du Sul u rezultati yakoyi vinikla tak zvana Riograndijska respublika Inshi taki yak Kabangen Cabanagem v provinciyi Gran Para v 1835 1837 rokah Sabinada Sabinada v Salvadori Bayiya v 1837 1838 rokah Balayada Balaiada v Maranyani v 1838 1841 rokah i Liberalna revolyuciya v provinciyah Minas Zherajs i San Paulu v 1842 roci vistupali pid monarhistskimi i antiregentskimi lozungami Ci vistupi pokazuyut sho formuvannya Braziliyi ne bulo mirnim natomist isnuvala gostra konfrontaciya mizh derzhavnim uryadom i provinciyami yaka prodovzhuvalasya menshoyu miroyu vprodovzh nastupnogo stolittya Pedru II yak centr derzhavnoyi yednosti Smert Pedru I vid tuberkulozu v 1834 roci vidnyala bazu u prihilnikiv jogo povernennya i zrujnuvala netrivkij alyans politichnih soyuznikiv Regenti yaki namagalisya pridushiti povstannya po vsij krayini bilshe ne mogli utrimuvati krayinu razom Braziliyi zagrozhuvav rozkol yakij ne stavsya z troh prichin Po pershe armiya bula reorganizovana yak instrument nacionalnoyi yednosti pid liderstvom Luyisa Alvisa da Lima i Silva yakij otrimav titul gercoga Kashias Duque de Caxias Po druge perspektivi rabskogo povstannya i rozpadu suspilstva stali duzhe realnimi ta vimagali dopomogi uryadu I po tretye u zagalnomu rozuminni Braziliya vse bilshe rozglyadalasya yak yedina naciya Regionalni politiki zibralisya navkolo hlopchika imperatora pidnyali ta pidtrimali jogo v 1840 roci Obidvi palati brazilskogo parlamentu na ob yednanij sesiyi vsuperech dekretu Regentstva pro rozpusk parlamentu poslali zapit imperatoru chi vin zgoden buti viznanim takim sho dosyag neobhidnogo dlya pravlinnya viku negajno Imperator pogodivsya Cherez kilka godin Zagalni zbori prijnyali rishennya koronuvati imperatora u vici 14 rokiv zamist 18 propisanih u konstituciyi Imperator buv koronovanij 18 lipnya 1841 roku pid im yam Pedru II Cya koronaciya bula provedena v nadiyi sho novij imperator prinese krayini mir yednist i procvitannya Caryuvannya Pedru II 1840 89 Pedru II v regaliyah na vidkritti Zagalnih Zboriv kartina Pedru Ameriku Centralizaciya krayini Na pochatku caryuvannya Pedru II v 1840 h rokah Braziliya bula ob yednana povstannya pridusheni ta bagato zakoniv perepisani Zakonodavstvo stalo konservativnishim chastishe vikoristovuvalis pidtasuvannya na viborah organizovani uryadom U 1842 napriklad Pedru II vikoristav svoyu strimuvalnu vladu shob rozpustiti nedavno vibranu liberalnu Palatu deputativ i provesti novi vibori na yakih konservatori peremogli shlyahom napovnennya viborchih urn falshivimi byuletenyami Strimuvalna vlada nadana imperatoru konstituciyeyu 1824 shob balansuvati tradicijni tri gilki vladi nadavala jomu pravo priznachati senatoriv zvilnyati predstavnikiv zakonodavchoyi vladi ta peredavati kontrol nad uryadom vid odniyeyi partiyi do inshoyi Slid zaznachiti sho partiyi buli bilshoyu miroyu ugrupuvannyami parlamentariyiv nizh ideologichnimi ruhami zalezhnimi vid chitkih elektorativ Derzhavnij ustrij mav shtuchnu prirodu niyaka partiya vidkrito ne mala vidnoshennya do velikih zemlevlasnikiv yaki spravdi keruvali miscevimi spravami Kinec rabotorgivli U 1850 roci Britaniya stomlena postijnimi zatrimkami Braziliyi vikonuvati polozhennya dogovoru 1825 roku pro zaboronu rabotorgivli upovnovazhila svij vijskovo morskij flot topiti sudna rabotorgovciv navit v brazilskih portah Shob zapobigti vidkritij vijni z Britaniyeyu paralichu torgivli ta riziku rabskih povstan uryad zaboroniv rabotorgivlyu z Afrikoyu Uryad vislav z krayini portugalskih rabotorgovciv i dav nakaz uryadam provincij policiyi i armiyi ne dozvolyati visadki suden rabotorgovciv Za p yat rokiv navit na chornomu rinku import rabiv pripinivsya ne zvazhayuchi na spokuslive pidvishennya cin na rabiv Hocha britanci pripisuvali zaslugu sobi slid vidznachiti sho ce buv pershij vipadok koli brazilskij uryad zumiv vstanoviti zakon uzdovzh vsogo uzberezhzhya Takozh slabshala vnutrishnya pidtrimka rabotorgivli Bilshist importeriv rabiv buli portugalcyami yaki prodavali afrikanciv zemlevlasnikam u borg za duzhe visokimi vidsotkami sho inkoli navit viklikalo bankrutstvo i vtratu vlasnosti Ksenofobiya i borgi zemlevlasnikiv pidvishuvali pidtrimku zakonu Pripinennya rabotorgivli malo cilij ryad naslidkiv Spershu v miru rostu eksportu kavi ta vidpovidno rostu potreb u rabah v pivdennih rajonah de vona viroshuvalasya pivnichno shidni plantatori prodavali chastinu svoyih rabiv na pivden Krim togo parlament shvaliv zakoni sho zaohochuvali immigraciyu z Yevropi takozh yak i Zemelnij zakon 1850 roku Po druge zakinchennya rabotorgivli zvilnilo kapital yakij mig vikoristovuvatisya dlya investicij v transportni ta industrialni pidpriyemstva Po tretye Britaniya garantuvala ne vtruchatisya v brazilsku vijskovu operaciyu z usunennya vid vladi v Argentini prezidenta Huana Manuelya de Rosas Ekonomichnij rozvitok Kava prevalyuvala v eksporti protyagom ostannoyi polovini dev yatnadcyatogo stolittya skladayuchi 50 eksportu v 1841 1850 rokah ta 59 5 v 1871 1880 Takozh buv vazhlivim eksport cukru bavovni tyutyunu kakao kauchuku i mate Veliki stada rogatoyi hudobi na rivninah Minas Zherajs ta Riu Grandi du Sul do 1890 roku zrobili Braziliyu drugim za obsyagom eksporterom m yasa u sviti Zavodi iz zasolu m yasa saladeros v Riu Grandi du Sul vidvantazhuvali visushenu yalovichinu v rajoni viroshuvannya kavi shob goduvati rabiv ta vilnih robitnikiv koloniv Krim yalovichini brazilci yili bagati na bilok bobi ris i kukurudzu yaki viroshuvalisya v Minas Zherajs ta v immigrantskih koloniyah u Riu Grandi du Sul Hocha mizhregionalna torgivlya zrostala u bilshosti rajoniv normoyu vse she zalishalosya misceve virobnictvo Rozshirennya virobnictva kavi v 1850 h i 1860 h rokah privernulo britanski investiciyi v pobudovu zaliznic dlya transportuvannya bobiv do uzberezhzhya Zaliznicya Santus San Paulu 1868 bula pershim golovnim prohodom cherez beregovu gryadu yaka do togo upovilnyuvala rozvitok Pivdennogo plato Tak samo i na pivnichnomu shodi zaliznici pochali prostyagatisya vglib krayini vid uzberezhzhya Ale zagalom zaliznici z yednuvali porti z oriyentovanimi na eksport rajonami stvoryuyuchi seriyi anklaviv yaki spoluchalisya odin z odnim morem Navit u dvadcyatomu stolitti Braziliya vse she vidchuvala nestachu zaliznic i dorig yaki b zv yazuvali golovni mista ta ekonomichni zoni Krayinu z yednuvala zaplutana merezha gruntovih dorig yakimi muli perevozili tovari ta lyudej Hocha takij vid transportu i zdayetsya arhayichnim vin buv vazhlivim u formuvanni brazilskogo suspilstva poshirenni spilnoyi movi j kulturi ob yednanni teritorij Vijna Potrijnogo alyansu Div takozh Vijna Potrijnogo alyansuBitva pri Tuyuti najkrivavisha bitva vijni Kartina Kandido Lopesa Imperiya vtratila shidnij bereg Rio de la Plati na yakomu vinikla derzhava Urugvaj u 1828 roci ale prodovzhuvala vtruchatisya v spravi ciyeyi respubliki Bagatij brazilskij dilok Irineu Evanzhelista di Suza mav tam nastilki znachni finansovi interesi sho jogo kompaniya faktichno bula derzhavnim bankom Urugvayu Inshi brazilci mali u volodinni blizko 400 velikih mayetkiv estancias yaki zajmali priblizno tretinu teritoriyi krayini Voni protestuvali proti podatkiv yaki urugvajci nakladali pri peregoni rogatoyi hudobi v ta z Riu Grandi du Sul i pidtrimuvali storoni v postijnij borotbi mizh urugvajskimi politichnimi frakciyami Kolorado i Blanko Bagato gaucho z Riu Grandi du Sul ne sprijmali nezalezhnist Urugvaya i bezupinno zaklikali do vtruchannya U seredini 1860 h rokiv brazilskij uryad tayemno domovivsya z vladoyu Argentini pro zaminu rezhimu partiyi Blanko v Urugvayi na partiyu Kolorado Blanko zvernulisya do paragvajskogo diktatora Fransisko Solano Lopesa 1862 1870 yakij boyavsya svoyih velikih susidiv i rozglyadav zagrozu Urugvayu yak vlasne sobi Malenka krayina sho ne mala vihodu do morya Paragvaj mav najbilshu armiyu v regioni 64 tis soldativ porivnyano z brazilskoyu armiyeyu u 18 tis U 1864 roci Braziliya i Argentina pogodilisya diyati razom u vipadku yaksho Lopes sprobuye zberegti rezhim Blanko U veresni 1864 roku ne rozrahovuyuchi sho Lopes mozhe piti na takij krok Braziliya nadislala vijska do Urugvayu Obidvi storoni nevirno ocinili namiri ta zdibnosti odna odnoyi Paragvaj vidreaguvav zahoplennyam brazilskih suden na richci Paragvaj i napadom na provinciyu Matu Grosu Solano Lopes pomilkovo ochikuvav dopomogi vid nalashtovanogo proti Buenos Ajresa naselennya nadislavshi znachni sili do Urugvayu i Riu Grandi du Sul ale tim samim opinivsya u stani vijni yak z Argentinoyu tak i Braziliyeyu U travni 1865 ci krayini i Urugvaj na choli z Kolorado pidpisali alyans yakij mav na meti rozdiliti spirnu teritoriyu Paragvayu mizh susidami vidkriti paragvajski richki dlya mizhnarodnoyi torgivli ta znyati Solano Lopesa z posadi prezidenta Do veresnya 1865 roku soyuzniki vidtisnili paragvajciv z Rio Grande du Sul ta perenesli vijnu do Paragvaya U veresni 1866 vidstoyuyuchi svoyu batkivshinu guarani movni paragvajci rozbili soyuznikiv v Kurupajti Argentinskij prezident Bartolome Mitre 1861 1868 vidviv bilshu chastinu vijsk dodomu shob pridushiti protesti proti svoyeyi vijskovoyi politiki zalishayuchi brazilciv samih General Lima i Silva gercog Kashias prijnyav keruvannya silami soyuznikiv i dosyag padinnya Asunsjona na pochatku 1869 roku Solano Lopes buv rozstrilyanij a Paragvaj zalishavsya okupovanim do 1876 roku Bitva pri Riachuelo kartina Viktora Mejrellisa Vijna bula duzhe zatyazhnoyu z kilkoh prichin Po pershe paragvajci buli krashe pidgotovani ta proveli efektivnij nastup na pochatku vijni Navit piznishe koli vijna perejshla na yih vlasnu teritoriyu voni mali perevagu cherez znannya miscevosti pidgotovku zahistu i loyalnist naselennya Po druge brazilcyam bulo potribno bagato chasu shob zibrati sili zabezpechennya yakih koshtuvalo duzhe dorogo Po tretye Argentina spodivayuchis polipshiti pislyavoyennu situaciyu vidnosno Braziliyi chastkovo zatrimuvala vijskovi diyi shob oslabiti imperiyu Naslidki vijni Vijna mala vazhlivi naslidki dlya Braziliyi i dlya inshih krayin oblasti Rio de la Plata Vona zalishila Braziliyu ta Argentinu sam na sam z rozbitim Paragvayem i zalezhnim Urugvayem situaciyeyu yaka skoro peretvorilasya na napruzhenu konkurenciyu z neodnorazovimi zbrojnimi sutichkami Paragvaj zaznav tyazhkih vtrat vid bojovih dij ta hvorob za ocinkami voni skladayut blizko 60 naselennya ekonomichno krayina bula vidkinuta daleko nazad U Braziliyi vijna spriyala yak zrostannyu virobnictva profesionalizaciyi zbrojnih sil ta yih koncentraciyi v Riu Grandi du Sul budivnictvi dorig ta koncentraciyi immigrantiv v pivdennih provinciyah tak i do posilennya vladi centralnogo uryadu Sho najbilsh vazhlivo dlya majbutnoyi istoriyi vijna vivela armiyu na politichnu arenu Vijskovi oficeri zrozumili sho vijna viyavila vidsutnist dosvidu i organizaciyi v armiyi v chomu voni zvinuvachuvali civilnih posadovciv Protyagom nastupnih desyatilit oficeri reformisti pragnuchi modernizuvati armiyu perejshli do gostroyi kritiki politichnoyi strukturi Braziliyi yak pereshkodi do modernizaciyi Respublikanskij ruh Kinec vijni zbigsya z vidrodzhennyam respublikanstva u cej chas liberali znajshli novij shlyah do populyarnosti Pislya krahu u 1867 roci nedovgoyi meksikanskoyi monarhiyi Maksimiliana Braziliya zalishilasya yedinoyu latinoamerikanskoyu monarhiyeyu Znachnij ekonomichnij rist Argentini v 1870 h i 1880 h sluzhiv efektivnoyu reklamoyu respublikanskoyi sistemi pravlinnya Respublikanska propaganda rozvernulasya v provinciyah osoblivo San Paulu i Riu Grandi du Sul de lyudi ne virili v vigodi vid imperatorskoyi politiki Respublikanskij manifest 1870 roku progolosiv Mi znahodimosya v Americi i mi hochemo buti amerikancyami Monarhiya vorozha interesam amerikanskih derzhav i bude bezperervnim dzherelom konfliktiv z susidami Respublikanci vimagali skasuvannya rabstva shob sterti plyamu z Braziliyi yaka zalishalasya yedinoyu rabovlasnickoyu krayinoyu krim ispanskoyi Kubi na pivkuli Ne te sho voni vvazhali rabstvo poganim z moralnoyi tochki zoru ale vono stanovilo nepriyemne vrazhennya sered yevropejciv Skasuvannya rabstva yake stalosya 1888 roku ne oznachalo sho liberali hotili glibokoyi socialnoyi reformi abo bazhali demokratichnogo suspilstva Yih argumenti proti rabstva buli skorishe z carini efektivnosti nizh etiki Zdobuvshi vladu respublikanci vveli suvoru sistemu socialnogo kontrolyu nad robochoyu siloyu Brazilska socialna sistema funkcionuvala kriz hitre pletivo patronazhu rodovih vzayemin i druzhbi nepotizm Derzhavni ustanovi kapitalistichna ekonomika cerkva ta armiya rozvivalisya u pavutini patronazhu de kontakti j zastupnictvo zamist profesionalizmu viznachali uspih faktichno na vsih posadah lyudina ne mogla isnuvati u brazilskomu suspilstvi bez druziv i rodini Taka socialna sistema bula duzhe povilnoyu u reformuvanni sebe samoyi Kriza z Cerkvoyu U 1870 h i 1880 h rokah kriza pronikla do kozhnogo z troh stovpiv imperatorskogo rezhimu Katolickoyi cerkvi armiyi ta rabovlasnickoyi sistemi Razom ci krizi pokazali nezdatnist rezhimu pristosuvatisya do zmini cih osnov U 1870 h rokah Vatikan pochav tisk na brazilsku katolicku cerkvu shob ta uzgodilasya z konservativnimi reformami Pershogo Vatikanskogo soboru yakij pidsilyuvav vladu papi ogolosivshi jogo najvishim avtoritetom u spravah viri ta morali Ci zusillya Rima z ob yednannya cerkvi u vsomu sviti superechili imperatorskomu kontrolyu cerkvi v Braziliyi Korona uspadkuvala patronado abo pravo duhovnogo patronazhu vid svoyih portugalskih poperednikiv Ce pravo peredavalo derzhavi kontrol nad cerkvoyu yaku imperska vlada rozglyadala yak chastinu derzhavi Hocha deyaki svyashennosluzhiteli viyavlyali respublikanski nastroyi j ranishe shiroka cerkovno derzhavna kriza vinikla tilki v seredini 1870 h rokiv cherez zusillya Rima po yevropeyizaciyi cerkvi Kriza v armiyi Vazhlivist vijskovoyi krizi ochevidna oskilki vona zalishila uryad bez pidtrimki armiyi Pislya vijni Potrijnogo alyansu 1864 1870 monarhiya bajduzhe stavilasya do armiyi yaku civilni panivni kola ne sprijmali yak zagrozu Finansovi problemi 1870 h rokiv upovilnili prosuvannya po sluzhbi platnya bula nizkoyu i oficeri skarzhilisya navit na neobhidnist platiti do fondu vdiv z yih mizernoyi platni Do soldat pogano stavilisya u suspilstvi disciplina bula zasnovana na batozi a navchannya zdavalosya bezcilnim Politichni partiyi buli takozh bajduzhi yak i uryad shodo pitannya vijskovoyi reformi obov yazkovoyi vijskovoyi sluzhbi krashogo ozbroyennya i pidvishennya platni ta statusu Protyagom 1870 h rokiv nezadovolenist strimuvalasya zmenshennyam roli nacionalnoyi gvardiyi nevdaloyu ale garno sprijnyatoyu sproboyu polipshiti sistemu zabezpechennya i osoblivo sluzhboyu u kabineti vijskovih geroyiv zokrema gercoga Kashiasa yak prem yer ministra 1875 1878 i marshala Manuela Luyisa Ozoriu markiza Ervala yak ministra oboroni 1878 Ale ostannij pomer v 1879 roci a Kashias cherez rik pislya nogo zalishayuchi kerivnictvo na oficeriv mensh loyalnih tronu Nizka molodshih oficeriv buli napovneni predstavnikami serednogo klasu yaki uvijshli do armiyi shob zdobuti osvitu ta zrobiti vijskovu kar yeru Voni bilsh pikluvalisya nizh yih poperedniki pro socialni zmini yaki vidkrili b mozhlivosti dlya dribnoyi burzhuaziyi Oficerskij korpus ne buv yedinim u vidnoshenni do uryadu najstarisha grupa yaka dopomogla prisikti regionalni povstannya 1830 h i 1840 h rokiv ta perezhila vijnu Potrijnogo alyansu bula dosit loyalnoyu nayavnij sistemi Molodshi oficeri ne brali uchasti u vijnah ale mali najkrashu osvitu voni ne buli priv yazanimi do starogo rezhimu i buli najbilsh nezadovoleni vidsutnistyu kar yernogo rostu ta stanom armiyi u mirnij chas Brazilska politichna tradiciya dozvolyala oficeram zajmati derzhavni posadi takim chinom stirayuchi civilno vijskovij podil Yak deputati parlamentu oficeri aktivno kritikuvali uryad u 1880 h rokah voni brali uchast u provincijnij politici vistupali na publici ta brali uchast v gazetnih debatah U 1884 roci civilnij ministr zbrojnih sil sprobuvav zaboroniti oficeram publichni vistupi ale pokarannya oficeriv yaki porushuvali ce pravilo priveli do hvili protestiv na choli z feldmarshalom Manuelem Deodoru da Fonseka i generalom Zhoze Antoniu Korreya da Kamara yaki zmusili ministra piti u vidstavku v lyutomu 1887 roku i priveli do padinnya kabinetu v berezni 1888 roku Skasuvannya rabstva Don Pedru II 1885 r Na foni cerkovnoyi j vijskovoyi kriz problema rabstva znachno pidtochila pidtrimku eliti Chleni Liberalnoyi i Konservativnoyi partij vijshli z tiyeyi zh socialnoyi grupi vlasniki plantacij skladali polovinu oboh partij reshta buli byurokratami j profesionalami Ideologichni vidminnosti mizh partiyami buli minimalni ale frakcijna i osobista konkurenciya v yih mezhah zrobili vazhkim dlya partij pristosuvatisya do socialnih i ekonomichnih zmin U rezultati ostannye desyatilittya imperiyi vidznachilosya znachnoyu politichnoyu nestabilnistyu Mizh 1880 i 1889 rokami krayinoyu keruvali desyat kabinetiv ministriv sim v pershi p yat rokiv ta trichi projshli parlamentski vibori a sam parlament ni razu ne buv zdatnim zavershiti svij termin Chaste vikoristannya strimuvalnoyi vladi viklikalo protesti navit sered tradicijnih monarhistiv Stavlennya do rabstva postupovo zminilosya Pedru II vzhe buv na boci skasuvannya na chas vijni Potrijnogo alyansu rabi sho sluzhili v armiyi buli zvilneni U 1871 roci kabinet Riu Branku shvaliv zakon sho zvilnyav novonarodzhenih ta vimagav vid vlasnika goduvati yih do vosmi rokiv koli uryad mav zvilniti yih za kompensaciyu abo vlasnik mig vikoristovuvati yih yak robochu silu do 21 roku U 1884 zakon zvilniv rabiv vikom vid shistdesyati rokiv Do 1880 h rokiv geografiya rabstva takozh zminilasya i ekonomika stala mensh zalezhnoyu vid nogo Cherez zvilnennya bagato za umovi zalishennya na plantaciyah i masovu vtechu rabiv yih povne chislo u krayini znizilosya z 1 240 tis u 1884 do 723 tis u 1887 roci z bilshistyu rabiv na pivdni de viroblyalas kava zamist pivnochi de viroblyavsya cukor Ale navit plantatori v San Paulu de vidsotok rabiv u naselenni vpav z 28 2 u 1854 do 8 7 u 1886 roci rozumili neobhidnist novoyi sistemi organizaciyi praci Provincijnij uryad aktivno pochav subsiduvannya i zaluchennya immigrantiv Mizh 1875 i 1887 blizko 156 tis osib pribulo do San Paulu Tim chasom zapit na deshevih pracivnikiv na polyah cukrovoyi trostini pivnichnogo shodu buv zadovolenij meshkancyami sertao sho tikali vid rujnivnoyi posuhi 1870 h rokiv Ekonomichna kartina takozh zminyuvalasya zvilnenij z investicij v rabiv kapital investuvavsya v zaliznici inshij transport torgivlyu ta promislovist Do pevnoyi miri ci investiciyi proponuvali zahist vid nestabilnosti silskogo gospodarstva Provinciyi Brazilskoyi imperiyi pered yiyi padinnyam 1889 rik Tim chasom rabi zalishali plantaciyi u velikij kilkosti i aktivne pidpillya pidtrimuvalo vtikachiv Pid chas vidsutnosti imperatora armijski oficeri podali peticiyu princesi regentshi Izabeli z prohannyam zvilniti yih vid obov yazkiv peresliduvannya rabiv utikachiv Feldmarshal Deodoru da Fonseka komanduvach v Riu Grandi du Sul ogolosiv na pochatku 1887 roku sho armiya povinna vistupiti za skasuvannya rabstva Zbori provinciyi San Paulu podali peticiyu parlamentu dlya bezposerednogo skasuvannya Braziliya opinilasya na mezhi socialnoyi revolyuciyi hocha navit plantatori rozumili sho skasuvannya rabstva malo zapobigti haosu Tak zvanij Zolotij zakon yakij 13 travnya 1888 roku skasuvav rabstvo ne buv aktom velikoyi horobrosti ale viznannyam sho rabstvo ne bulo bilshe zhittyezdatnim Ekonomika shvidko opravilasya pislya kilkoh vtrachenih urozhayiv i tilki nevelike chislo plantatoriv zakinchili bankrutstvom Rabstvo zakinchilosya ale plantaciyi vizhili yak i klasove suspilstvo Bagato kolishnih rabiv zatrimalisya na plantaciyah u tih zhe umovah oderzhuyuchi mizernu zarobitnu platnyu Do nih priyednalisya hvili immigrantiv yaki chasto znahodili umovi nesterpnimi ta pereyizhdzhali do mista abo povertalisya do Yevropi Ne bulo vstanovleno niyakoyi organizaciyi yaka b zajmalasya polipshennyam zhittya kolishnih rabiv voni buli zalisheni vnizu socialnoyi strukturi de bagato yih nashadkiv zalishayutsya i u XXI stolitti Novi v yaznici pobudovani pislya 1888 roku skoro napovnilisya kolishnimi rabami oskilki suspilstvo naklalo inshi formi suspilnogo kontrolyu zokrema pereviznachayuchi zlochin Respublikanskij perevorotImperiya vpala oskilki vona bilshe ne bula potribnoyu panivnim klasam dlya zahistu svoyih interesiv imperska centralizaciya zavazhala bazhannyu miscevoyi avtonomiyi Respublikanciv ohopiv federalizm yakij chasto bachivsya yak shlyah protistoyati oligarham yaki vikoristovuvali patronazh shob zalishitisya pri vladi U rannij respublici prote oligarhi legko pristosuvalisya i vikoristovuvali nakopichenu vladu i navichki dlya upravlinnya novoyu uryadovoyu sistemoyu Skoristavshis uryadovimi krizami 1888 i 1889 rokiv ta nezadovolenistyu sered vijskovih oficeriv respublikanci vistupili za revolyucijni zmini zamist postupovih za yaki vistupav feldmarshal Fonseka Perevorot vidbuvsya v listopadi 1889 roku vin pochavsya yak zbrojna demonstraciya yaka vimagala zaminu kabinetu ale shvidko pererosla u perevorot sho skinuv imperatora Pedru II Zmina vladi vidbulasya bezkrovno Do imperatorskoyi sim yi postavilisya iz zasluzhenoyu povagoyu ale zaproponuvali yim zalishiti krayinu PrimitkiCenso 2010 apresentacao Instituto Brasileiro de Geografia e Estatistica port 2010 originalu za 31 sichnya 2023 Procitovano 25 veresnya 2023 Vianna ta tom II s 162 168 Barman 1994 s 42 44 Barman 1994 s 46 Vianna ta tom II s 168 169 Hudson s 34 Hudson s 35 Vianna ta tom II s 197 202 Vianna 1966 s 197 202 Vianna ta tom II s 219 Vianna ta tom III s 5 Hudson s 37 38 Vianna ta tom II s 205 206 Vianna ta tom II s 209 Vianna ta tom II s 210 211 Vianna ta tom II s 212 Vianna ta tom II s 213 215 Hudson s 40 41 Vianna ta tom III s 12 17 Vianna ta tom III s 20 Barman 1994 s 123 Vianna ta tom III s 22 27 Hudson s 42 Vianna ta tom III s 30 31 Hudson s 43 Vianna ta tom III s 39 Hudson s 44 Vianna ta tom III s 48 58 Barman 1999 s 84 Hudson s 45 46 Hudson s 46 47 Hudson s 48 Hudson s 49 Hudson s 50 Hudson s 50 51 Hudson s 51 Hudson s 52 Barman 1999 s 238 Hudson s 53 Hudson s 54 DzherelaBarman Roderick J 1994 Brazil The Forging of a Nation 1789 1852 angl Stanford USA Stanford University Press s 348 ISBN 9780804765480 Procitovano 22 veresnya 2023 Barman Roderick J 1999 Citizen Emperor Pedro II and the Making of Brazil 1825 1891 angl Stanford USA Stanford University Press s 548 ISBN 9780804744003 Procitovano 22 veresnya 2023 Vianna Helio 1966 Historia do Brasil Periodo Colonial port T II Sao Paulo Edicoes Melhoramentos s 223 Arhiv originalu za 27 serpnya 2020 Procitovano 22 veresnya 2023 Vianna Helio 1966 Historia do Brasil Imperio e republica port T III Sao Paulo Edicoes Melhoramentos s 242 Arhiv originalu za 27 serpnya 2020 Procitovano 22 veresnya 2023 del Priore Mary Venancio Renato 2023 Uma breve historia do Brasil port Sao Paulo Planeta s 352 ISBN 9788542220490 Arhiv PDF originalu za 4 kvitnya 2021 Procitovano 22 veresnya 2023 Hudson Rex A red 1997 Brazil a country study PDF angl vid 5 te Federal Research Division Library of Congress s 658 ISBN 0844408549 PDF originalu za 20 chervnya 2022 Procitovano 22 veresnya 2023 Brazil Empire and Republic 1822 1930 Cambridge New York Cambridge University Press 1989 Costa Emilia Viotti da The Brazilian Empire Myths and Histories Chicago IL Dorsey Press 1988 Kirchanov M V Imperio Estado Nacao Politicheskie modernizacii i intellektualnye transformacii v Brazilskoj Imperii 1822 1889 Voronezh Nauchnaya Kniga 2008 155 s ISBN 978 5 98222 364 7 http ejournals pp net ua ld 1 113 kyrchanoff impe pdf 5 bereznya 2016 u Wayback Machine Graham Ann Hartness Subject Guide to Statistics in the Presidential Report of the Brazilian Provinces 1830 1889 Austin Univerity of Texas at Austin 1977 PosilannyaPortal Braziliya istoriya Brazilskoyi imperiyi port movoyu Istoriya Braziliyi v enciklopediyi Krugosvet 5 sichnya 2007 u Wayback Machine ros Cya stattya nalezhit do vibranih statej Ukrayinskoyi Vikipediyi