Бере́зна — селище в Україні, адміністративний центр Березнянської селищної громади Чернігівського району Чернігівської області. Населення становить 4338 особи (1 січня 2022 рік).
селище Березна | |||
---|---|---|---|
| |||
![]() | |||
Країна | |||
Область | Чернігівська область | ||
Район | Чернігівський район | ||
Громада | Березнянська селищна громада | ||
Код КАТОТТГ | UA74100010010030388 | ||
Основні дані | |||
Засновано | 1152 | ||
Перша згадка | 1152 | ||
Магдебурзьке право | на початку XVII століття | ||
Статус | із 2024 року | ||
Площа | 11,377 км² | ||
Населення | ▼ 4338 (01.01.2022) | ||
Густота | 402,9 осіб/км²; | ||
Поштовий індекс | 15622 | ||
Телефонний код | +380 4644 | ||
Географічні координати | 51°34′11″ пн. ш. 31°47′03″ сх. д. / 51.56972° пн. ш. 31.78417° сх. д.Координати: 51°34′11″ пн. ш. 31°47′03″ сх. д. / 51.56972° пн. ш. 31.78417° сх. д. | ||
Висота над рівнем моря | 132 м
| ||
Відстань | |||
Найближча залізнична станція: | Низківка | ||
До станції: | 28,3 км | ||
До райцентру: | |||
- автошляхами: | 32,9 км | ||
До обл. центру: | |||
- автошляхами: | 37,5 км | ||
Селищна влада | |||
Адреса | 15622, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, селище Березна, вул. Свято-Покровська, 2а | ||
Голова селищної ради | Романченко Ольга Вікторівна | ||
Карта | |||
![]() Березна | |||
![]() Березна | |||
|
У ході адміністративної реформи 2020 року створено Березнянську громаду, до складу якої увійшли селище Березна, 1 селище та 15 сіл: Миколаївка, Домниця, Локнисте, Гусавка, Сахнівка, Бігач.
Географія
Селище розташоване за 40 км від обласного центру до Мени, районного центру. Шлях Чернігів — Новгород-Сіверський.
Історія
Перша згадка про Березну (Березий) датована 1152 роком. Згідно зі стародавніми переказами, назва населеного пункту пішла від березових лісів, які росли навколо першого поселення в цій місцевості. Археолог В. Коваленко відстоює версію, що на місці сучасного Березного в XI—XIII століттях існував літописний Березий (згаданий 1152 роком). У 1981 році були проведені археологічні роботи. Окрім давньоруського матеріалу, було зібрано й колекцію речей XVII—XVIII століть. Автор розкопок зазначає, що урочище Замоковище представляє собою фактично острів. Спочатку це, імовірно, був мис, який утворився на місці злиття невеликих річок Сухоносівка та Клевень. При спорудженні городища було викопано рів, що з'єднав обидві протоки. Східний пологий кінець мису також було відрізано ровом. Сам мис складається, начебто, з двох частин 60х30 м і 100х150 м. В. Коваленко зазначав, що невелике укріплення тут виникло ще в давньоруський час, проте його ж археологічні дослідження не виявили тут залишків оборонних споруд давньоруського часу, натомість у траншеї було зафіксовано незначні дерев'яні залишки оборонних конструкцій доби пізнього середньовіччя. Дещо прояснити ситуацію з укріпленнями Березни XVII століття допомагає план Березинської фортеці кінця XVIII століття. Конструктивні особливості оборонних споруд (ломана куртина, невеликі бастіони), зображені на цьому плані, свідчать про те, що він відображає особливості фортеці після реконструкції на початку XVIII століття. Імовірно цей план був перемальований з більш раннього плану, оскільки хронологічно синхронний плану словесний опис Березинської фортеці О. Шафонського вказує на те, що вже наприкінці XVIII століття фортифікації Замковища не простежувалися: «…между протоком Клевеню и Сухоносовкою, стоит возвышенное небольшое ровное место, Замковище называемое, которое по словесным преданиям жителей, в старину польским замком было, в котором, как и везде, владелец польский живал. Ныне оное сравнено, так, что никакого вала не видно и на нем разные жители живут».
Поблизу селища знайдені римські монети II століття, а також курганний могильник і городище Замковище періоду Київської Русі (X—XIII століття), які були залишками міста Березни. З XI століття Березна входила до складу Чернігівського князівства. На початку жовтня 1239 року князівська дружина й усе доросле населення хоробро захищало місто від монголо-татарського нашестя. Захисники самі зруйнували підйомний міст, тим самим відрізавши собі останній шлях до порятунку. Усі захисники полягли в бою, а жінок і дітей, які сховалися в церкві Благовіщення, спалили татаро-монголи.
У 1240—1360-х роках Березна неодноразово зазнавала нападів степовиків, входячи до складу місцевого князівства. У другій половині XIV—XV століть Березна входила до складу земель Литовського князівства, яке захопило землі Київського та Чернігівського князівств у 1350-х — 1360-х рр. Після двох війн між Московським та Литовським князівствами у 1500—1503 рр. та 1507—1508 рр. більша частина земель Чернігівщини (крім Любечської волості) опинилась у складі Московської держави й перебувала у її складі до 1618 року.
З першої половини XVII століття відомий герб Березни: у блакитному полі зелена береза. У 1767 році сотник Я. Сахновський додав малюнок власної печатки, що складався із схрещених шаблі, стріли й зірок. Це зображення було взяте за основу герба, затвердженого в 1782 році. Він був уніфікований у 1857 році й проіснував до 1917 року.
На початку XVII століття Березна набула Магдебурзьке право. Тут бурхливо почали розвиватися ремесла, створені цехи шевців, кравців, кушнірів.
У першій половині XVII століття Березна належала коронному гетьману Речі Посполитої Миколі Потоцькому.
Під час Визвольної війни 1648—1657 років місто стало осередком Березнянської сотні Чернігівського полку Війська Запорозького. Після Визвольної війни Березна перетворена в сотенне містечко. Березенська сотня входила до Чернігівського полку, але є підстави вважати, що Березенська сотня виникла значно раніше. На те є чотири докази. По-перше: за повідомленням статистичного опису Чернігівської єпархії, за польського правління у 1638 році він був містом і місцем повітового правління, а разом з тим і сотенного. По-друге: після вигнання поляків у 1648 році всі старі адміністративні центри перетворювались на сотні. Третій доказ: під час присяги на вірність московському царю Березенська сотня вже мала сотника й сотенну старшину. Четвертий доказ: згідно з мапою адміністративно-політичного поділу України 1649 року, серед полкових і сотенних міст є і Березнянська сотня. У грудні 1663 року в Березні були зосереджені проти польського вторгнення і військ Тетері полки Сосницький Якова Скидана й Чернігівський Тихона Гаврилова. Станом на 1724 рік у Березинській сотні налічувалось 552 козаки, що складало 10,6 % Чернігівського полку (найбільший відсоток серед усіх сотень).
З 1781 року, після ліквідації російською царицею полкового устрою, Березнянський повіт увійшов до складу Новгород-Сіверського намісництва. З травня 1783 року указом правлячого сенату містечко було зрівняне в правах і вигодах з Черніговом і Ніжином. У Березні тоді мешкало 7,4 тис. жителів. У XVIII столітті в Березні відбувалися щорічні три великі ярмарки: літній — на Вознесіння, другий — наприкінці серпня — на Успення, третій — у грудні, на Миколи. Кожний ярмарок працював два дні. Крім ярмарків, що відбувалися протягом двох століт двічі на рік, влаштовувалися торжки перед Великоднем і Різдвом Христовим. Березне славилося і своїми базарами, що відбувались тричі на тиждень.
У 1802 році, після утворення Малоросійської губернії, Березна перетворилося на заштатне місто Чернігівського повіту Чернігівської губернії.
Наприкінці XVIII — на початку XIX століть у місті були поширені такі ремісничі професії: чоботарі, ткачі, кравці, ковалі, столяри, теслярі, срібляники, маляри, гончарі, римарі, сиричники, шапкарі, кушніри, котляри, олійники, пивовари, солодовники, бондарі, шаповали, колісники, склярі, винокури, перепечаї, коновали. Вони об'єднувалися в цехи. Крім того, ще були годинникарі, перукарі, музиканти тощо.
Найбільшим цехом був шевський. Чимало десятиліть Березна тримала марку лівобережної столиці хромових чобіт. Вироби березнянських шевців були відомі на ярмарках багатьох міст не тільки України, але й Росії. Коли під час Кримської війни виникла потреба якнайшвидше взути дружину Сосницького ополчення, березнянські шевці виготовили 4 тис. пар юхтових чобіт. Кравці пошили 1120 чемерок і стільки ж шароварів, а кушніри підготували для російського війська 12 тис. кожухів.
У місті знаходилися: одна салотопня, п'ять олійниць, шість кузень, дві крупорушки, близько 20 млинів і два цегельні заводи. Одне з найголовніших занять населення містечка було винокуріння. Березна займала одне з перших місць по виготовленню вина і отримуваному прибутку від його збуту.
Березна була також відома як значне торгове містечко в Лівобережній Україні. З XVIII століття тут щороку відбувалось три великих ярмарки: літній на Вознесіння, другий на Успіння, і зимовий на Миколу Чудотворця. Наприкінці XIX століття зимовий ярмарок було перенесено на 27—30 січня. Крім ярмарків, двічі на рік влаштовувалися торжки в останній понеділок перед Великоднем та Різдвом Христовим. Базари відбувалися щотижня — у понеділок, середу та п'ятницю.
На Березенські торги привозили товари не лише з навколишніх сіл, а й з Стародуба, Калуги, Борзни, Ніжина, з Дону. Березнянські купці їздили торгувати на Дон, у Крим, Польщу, Німеччину, Прибалтику, Москву, Борисов, Вітебськ.
У містечку нараховувалося 6 церков. Найбільш відома з них — , побудована в 1761 році ніжинським майстром П.Шолудьком. Вона була дерев'яна, з п'ятьма банями, хрещата в плані, на шипах, споруджувалася без застосування пилки і гвіздків. У 1875 році була розмальована Г. Симоненком арабесками. У 1893 році в інтер'єрі орнаментовано бані й позолочено карнизи. Визначним мистецьким твором другої половини XVIII століття був багатоярусний різьблений іконостас. На жаль, ця церква не збереглася. Церква була знищена російською владою у 1929—1930 роках.
У 1866 році в містечку налічувалося 1547 дворів, 8451 житель. Діяла поштова станція, свічний і три цегельні заводи, парафіяльне училище, жіночий пансіон, церковнопарафіяльні школи, шпиталь.
Наприкінці 1920-х років у Березні створюються ТОЗи, які пізніше реорганізовуються в колгоспи. У 1933 році в селищі створено МТС. Статусу селища міського типу набуло у 1924 році. Свого часу Березна було районним центром регіону, а потім, мабуть, через відсутність залізничного сполучення, яке було в Мени, змінило свій статус.
Під час Другої світової війни гітлерівці замучили й розстріляли в Березні 376 мешканців, і серед них депутата Верховної Ради УРСР 1-го скликання бригадира жіночої тракторної бригади Марію Ковбич.
У 1959 році населення становило 6600 жителів. У 1960 році на базі колгоспів ім. Ватутіна та імені Товстухи було організовано радгосп «Березнянський», який у 1964 році реорганізовано у птахофабрику. У 1979 році птахофабриці було присвоєно звання «Господарство високої культури землеробства». тривалий час господарство очолював Ємець Михайло Маркович, заслужений працівник сільського господарства України, лауреат Державної премії України 1996 року.
У 1996 році птахофабрика була реорганізована у ВАТ «Березнянський», у 2000 році на його базі створено ТОВ «Березнянський» і ВАТ «Березнянський».
З 12 червня 2020 року, відповідно з розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», селище є адміністративним центром утвореної Березнянської селищної громади.
17 липня 2020 року внаслідок адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Менського району селище увійшло до складу Чернігівського району.
Населення
Серед населення переважають (згідно з переписом 2001 р.) українці (90 %), живуть також росіяни, білоруси.
1783 | 1866 | 1897 | 1915 | 1923 | 1926 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
7405 | 8451 | 9922 | 11115 | 9561 | 9866 | 6571 | 6595 | 6248 | 5892 | 5372 | 4902 | 4856 | 4833 | 4807 | 4763 | 4719 | 4646 | 4584 | 4494 | 4459 | 4405 | 4338 |
Розподіл населення за рідною мовою (2001)
українська мова | російська |
---|---|
97,79 % | 2,08 % |
Економіка
У селищі нараховується 4 селянсько-фермерські господарства, діють 5 підприємств малого бізнесу з крамницями, два кафе. Є торфопідприємство, цегельний завод, міжколгоспна будівельна організація, харчокомбінат. У регіоні є посіви зернових і технічних культур, розведення м'ясо-молочної худоби.
Освіта, культура, пам'ятки
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2Tmk4Mk5DOGxSREFsT1VVbFJEQWxRak1sUkRBbFFrVWxSREFsUWtJbFJEQWxRa1VsUkRFbE9EZ2xSREFsUWpVbFJEQWxRa1FsUkRBbFFrUWxSREVsT0VaZkpVUXdKVUpHSlVReEpUZ3dKVVF3SlVKRlh5VkVNQ1ZDTnlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE5TVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNOQ1ZFTUNWQ09GOGxSREFsT1RFbFJEQWxRalVsUkRFbE9EQWxSREFsUWpVbFJEQWxRamNsUkRBbFFrUWxSREVsT0VZbFJEQWxRa1FsUkRFbE9ERWxSREVsT0VNbFJEQWxRa0VsUkRBbFFrVWxSREFsUWpNbFJEQWxRa1ZmSlVRd0pVSXhKVVF4SlRnekpVUXdKVUkwSlVRd0pVSTRKVVF3SlVKRUpVUXdKVUpCSlVReEpUZ3pYeVZFTUNWQ1FTVkVNU1U0TXlWRU1DVkNRaVZFTVNVNFF5VkVNU1U0TWlWRU1TVTRNeVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDT0M1cWNHY3ZNakF3Y0hndEpVUXdKVGxGSlVRd0pVSXpKVVF3SlVKRkpVUXdKVUpDSlVRd0pVSkZKVVF4SlRnNEpVUXdKVUkxSlVRd0pVSkVKVVF3SlVKRUpVUXhKVGhHWHlWRU1DVkNSaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlY4bFJEQWxRamNsUkRBbFFqQWxSREVsT0RVbFJEQWxRa1VsUkRBbFFqUWxSREFsUWpoZkpVUXdKVGt4SlVRd0pVSTFKVVF4SlRnd0pVUXdKVUkxSlVRd0pVSTNKVVF3SlVKRUpVUXhKVGhHSlVRd0pVSkVKVVF4SlRneEpVUXhKVGhESlVRd0pVSkJKVVF3SlVKRkpVUXdKVUl6SlVRd0pVSkZYeVZFTUNWQ01TVkVNU1U0TXlWRU1DVkNOQ1ZFTUNWQ09DVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNRU1ZFTVNVNE0xOGxSREFsUWtFbFJERWxPRE1sUkRBbFFrSWxSREVsT0VNbFJERWxPRElsUkRFbE9ETWxSREVsT0RBbFJEQWxRamd1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
У Березні діють дві загальноосвітні школи, допоміжна школа-інтернат, музична школа, лікарня, аптека, дитячий дошкільний навчальний заклад, відділення зв'язку.
На братських могилах воїнів Червоної армії та мешканців Березни, які загинули в роки Другої світової війни, встановлено пам'ятники.
Заклади культури
- Центр культури та дозвілля;
- Березнянський історико-краєзнавчий музей імені Г. Г. Верьовки;
- 2 бібліотеки;
- У 1995 р. створене й діє перше в Україні «Співоче поле» в сільській місцевості.
Земляки
Уродженець Березни письменник і краєзнавець Корбач Іван Михайлович присвятив історії рідного краю історичні романи, повісті, оповідання. За історичну повість «Шляхами століть» — про літописне місто Березна — удостоєний звання лауреата премії Українського фонду культури у галузі літератури. Відома також збірка нарисів «Що за люди березенці».
- Історичні особи
- (між 1605 і 1619 — не пізніше лютого 1664) — полковник Сосницький, організатор оборони Березни від польськіх військ восени 1663 р. Учасник Національно-визвольної війни під керівництвом Богдана Хмельницького. Висунувся у ході війни, пройшов за 11-12 років шлях від рядового козака Іркліївської сотні Кропивненського полку (1649) до полковника сосницького (1661/1662–1664). 20.12.1661 р. полковник Я. Скидан на чолі полку перебував у Березні.. Активно протидіяв походу польського короля Яна ІІ Казимира на чолі коронного польського війська з частиною українських козаків та найманцями Лівобережною Україною у 1663 році. Частина міст і містечок Полтавщини та Чернігівщини здалась без бою. Але містечко Дівиця (пізніше — Салтикова Дівиця), розташована на південному березі р. Десна витримало тиждневу облогу і було взято лише через зраду. Згаяний під Салтиковою Дівицею час дорого коштував полякам. Наступні спроби Яна ІІ Казимира захопити Чернігів, Глухів, Батурин і Новгород-Сіверський зазнали невдачі. Ці міста добре підготувалися до оборони, а їхні мешканці вже не йняли віри словам короля про збереження життя у разі покори, побачивши те, що сталося із Салтиковою Дівицею. Подальший шлях польського війська проходив на Березну. Обороною міста командував Скидан Яків (Яцько) Пилипович, полковник Сосницький та місцевий сотник Гоневський-Іванина Сава Іовенко. Я. Скидану, який мав с собою неповні 4 сотні, вдалося провести королівське військо (заг. кількість у 10-12 тис.) у якому були численні найманці тим, що занявши шелом пагорба, по якому проходив шлях до Домницького монастиря, він влаштував «маскарад». Вдягнувши жінок, абшитованих, підлітків у козачий однострій і розмістив їх за реальними бойовими сотнями, а також скатавши попони, створивши «ляльки» на конях, Скидан створив враження численного війська, яке заняло вигідну позицію на пагорбі, а у тилу якого розміщувалось укріплене місто; королівські війська облишили думку воювати у полі, чи брати Березну в облогу; вони обрали для свого війська інший маршрут. Найбільш детально Руссо де ла Валетт описує облогу Глухова на початку 1664 року, у якій брали участь французькі найманці на службі Яна ІІ Казимира, у тому числі — двоє синів герцога де Грамона — Арман де Грамон граф де Гіш (1637—1673) та Антуан-Шарль де Грамон граф де Лувін'ї (1641—1720), а також — сам він, французький найманець-госпітальєр, а пізніше — французький історик Мішель Руссо де ла Валетт. Останній, між іншим, залишив спогади про свою військову службу польському королю, де згадував серед іншого й про затяжну облогу Салтикової Дівиці, й про невдалу облогу Глухова. Крім того, автор статті Луняк Є. залишив у ній неправдиве свідчення француза про те, що при відступі короля з Лівобережжя Дніпра, потрапив до полону козацький начальник Скидан, котрий присягнув королю й обіцяв тому «захопити всі міста України, в яких перебували московські залоги». Але під час відступу поляки по-звірячому стратили Я. Скидана. Якщо полковника Івана Богуна, теж звинуваченого у зраднитцтві, розстріляли після рішення військового трибуналу, то Якову Скидану помстились й за його військові хітрощі, й за партизанські дії у тилу коронного війська, а госпітальєр ще й оббрехав патріота власної землі Скидана, видавши бажане за дійсне. За істориком Коховським Скидана стратили на палі; за місцевим чернігівським краєзнавцем І. Корбачем, який записував спогаді літніх людей, стратили, повісивши на величезній сосні, на шляху між Меною та Сосницею. Ця сосна зберігалась ще за часів дитинства О. Довженка;
- (між 1619 та 1630 — не раніше 1691) — покозачений шляхтич гербу «Яніна». Сотник березинський (? — 1660—1680 — ?). Значний товариш Чернігівського полку (1691), мешканець березинський. Можливо, до нього відносится поминання Сави Леонтійовича з Березни: Леонтій, Іван, Курило, Матвій, Анатолій, Пелагея, Катерина, Ірина, Євдокія, Яків, Тетяна, Дарія, Матвій, Іван, Семен, Олена, Василь, Тарас, Григорій, Ганна, Параска, Ярмола, Уліта, Стефан, Семен, Мойсей, Ксенія, Марія, Гафія, Марія, Гафія, Ганна, Уляна, Ксенія, Євдокія, Марія, Феодора, Ганна. Так у двох чи трьох гілках роду Іовенко налічувалось 38 (!) осіб.. Брав участь в обороні Березни від військ польського короля Яна ІІ Казимира восени 1663 року в складі Березнянської сотні під загальним командуванням полковника Сосницького Скидана Яківа (Яцька) Пилиповича. Я. Скидану, який мав с собою неповні 4 сотні, вдалося провести королівське військо (загальною кількість у 10-12 тис.) у якому були численні найманці тим, що занявши шелом пагорба, по якому проходив шлях до Домницького монастиря, він влаштував «маскарад». Вдягнувши жінок, абшитованих, підлітків у козачий однострій і розмістив їх за реальними бойовими сотнями, а також скатавши попони, створивши «ляльки» на конях, Скидан створив враження численного війська, яке заняло вигідну позицію на пагорбі, а у тилу якого розміщувалось укріплене місто; королівські війська облишили думку воювати у полі, чи брати Березну в облогу, і обрали для свого війська інший маршрут. У подальшому рід Гоневських-Іванин-Іовенків ще не раз згадуться у історичних документах XVII—XIX століть;
- (між 1648 та 1659, Умань — 1727, Березна) — український військовий і політичний діяч. Представник роду Скоропадських. Другий син Іллі Скоропадського від княжни Чорторійської. Брат гетьмана Івана Скоропадського та (? — 1739). Навчався у Києво-Могилянській академії. 1674 року переселився разом із братом Іваном Скоропадським на Лівобережну Україну. Служив у гетьмана Івана Самойловича в Генеральній військовій канцелярії. 1676 року отримав уряд військового , займався дипломатичною діяльністю. У жовтні та грудні 1676 року відправлений як посол до Москви. 1682 року разом із козаками був присутній на урочистій церемонії інтронізації московських царів Івана V та Петра І. За гетьманування Івана Мазепи обіймав посаду березинського сотника Чернігівського полку (1697 — лютий 1709).1705 року брав участь в поході на Старий Костянтинів. За гетьманування брата Івана Скоропадського отримав посаду полкового обозного Чернігівського полку — командира полкової артилерії (? — 02.1713— 06.1721 — ?). 1726 року, за урядування Малоросійської колегії в Україні, дістав посаду генерального бунчужного. Був 2 рази одружений. Перша дружина — N. Павлівна Грибович (голубович)(? — ран. 11.1696), донька генерального осавула, померла бездітною. Друга дружина (1705) Ксенія Хомівна N. Мав від неї двох синів: Михайла та Івана, двох дочок: Анастасію (1723 — ?)(дружину значкового товариша Федіра Кочубея)(1723 — ?) та Параскеву(? -?)(дружину хорунжого Генеральної військової канцелярії Івана Забіли);.
- Скоропадський Павло Ілліч (у виданні Кривошиї В.В. 2010 р. - «Іванович»)(? — 1739) — український військовий діяч. Представник роду Скоропадських. Третій син Іллі Скоропадського від княжни Чорторійської. Брат гетьмана Івана Скоропадського та березинського сотника Василя Скоропадського. Народився в Умані. 1674 року попав до османського полону під час нападу турецького війська на Умань. Провів у неволі понад 30 років. Втік з полону стараннями свого брата Івана і батуринського козака Павла Козловського. Повернувшись в Україну, був бунчуковим товаришем. Бунчуковий товариш у Чернігівському полку (? — 1732—1739). Отримав гетьманський універсал на с. Суличівку (1712), на греблю Рудянську з млинами на р. Бречі з с. Старою Руднею (07.09.1715), на с. Рудківку (18.10.1718). За часів перебування Василя Скоропадського на посаді Березенського сотника неоднаразово бував у Березні. 16 липня 1719 року скаржився на чернігівського полковника П. Полуботка за захоплення ґрунту і двору у с. Полуботках. Мав 5 малогрунтових і з убогих підсусідків у д. Осняках Любецької сотні (1732), 2 двори посполитих там само (1739) мав двір у с. Полуботках, мешкав у батьківському дворі у с. Бобровиці. Був одружений. У родині було 2 дітей: син Тимофій Скоропадський (? — 1764) та донька: (? — 1764), дружина Федора Посудевського, бунчукового товариша (1729);
- Скоропадський Михайло Васильович (~ 1697 — 2 січня 1758, Березна) — український військовий і політичний діяч. Представник роду Скоропадських. За непідтвердженними даними — позашлюбний син Василя Скоропадського. Службу розпочав з 1716 року бунчуковим товаришем (1715—1740 — універсал ГВК на чин 1735 р.), генеральний підскарбій (1749 — 02.01.1758). Останні роки життя проживав у Березні. Вів тяжби за с. Чепелів Киселівської і с. Гусавку Березинської сотень Чернігівського полку з священиком с. Локнисте Семеном Гатницьким і його синами Іваном і Йосипом. З останнім у той же час вела тяжби сестра його дружини Олена — дружина Трохима Кальницького за спадок свого батька (значкового товариша Федора Антоновича). Мав підданих у с. Охромєєва з грунтових, 4 малогрунтових, 31 убогий, у д. Турці 6 убогих, в сл. Ревнюскій 20 убогих, у сл. Лозовській 9 убогих, сотня Киселівська (1732), володіння у сотні Синявській Чернігівського полку (1738), мав у д. Михайлівка 22 двори посполитих, у д. Бреус 12 дворів, мав у с. Лакнисте посполитих дворів 43, д. Гориця 5 дворів (1739), 3 двори майстрових посполитих у с. Михайлівка, 24 двори посполитих, володіння у с. Авдіївка 47 дворів посполитих і 6 підсуідських та приїжджий двір та 2 шинкових, с. Тихонович 62 двори, с. Охромеевичі 22 двори, д. Турці 4 двори, при хуторі Лозовенькому 4 двори, д. Резня 15 дворів, двір приїжджий у Березній та у с. Локнистому двір на 2 хати і шинок (1740). Був одружений тричі: першим шлюбом з княжною Уляною Юріївною Четвертинською, другим (з 04.07.1725) з Параскою Данилівною Апостол, а третім (з 09.06.1747) з Марфою Степанівною Ширай (? — 29.02.1764);
- Лисенко Федір Іванович (? 1680 - 5 січня 1751) — український військовий і політичний діяч. Представник роду Лисенків. Син Лисенка Івана Яковича, сотника менського (? — квітень 1669 — ?), полковника чернігівського (1669—1671). Ф. І. Лисенко — учасник кизикерменського походу 1695—1697 рр. За часів гетманування Мазепи займав якийсь старшинський уряд, значний військовий товариш Чернігівського полку (? — 1709—1710). Отримав гетьманський універсал на сс. Осьмаки і Дягову (04.09.1709). Осавул полковий чернігівський (1710—1714; 1717—1723). У 1713 р. продав 1/4 долю Рубанівського млина шляхтичу Івану Завадовському. Сотник березинський (1723—1728). 3 вересня 1728 р. був виданий гетьманський універсал з підтвердженням рішення ГВК від 13 травня 1725 р. і Малоросійської колегії від з травня 1727 р. відносно справи козаків Менської сотні Корнія та Івана Жусів про млин у с. Дягове віднятий у них Федором Лисенком. Данило Забіла звинуватив його у захопленні і продажу лісу, а також с. Осьмаків та млини з угіддями. Осавул генеральний (1728—1741), суддя генеральний (1741—1751). Володів С. Олександрівкою, де мав підданих і винокурню. Був одружений 2 рази: перша дружина — Феодора NN (? —1680—1707 — ?); друга — (~1731) Євфросинія Опанасівна (Осьмаковська) Прохорова Миткевич (? — 1711—1771 — ?), донька священика с. Осьмаків Опанаса Єремійовича. У січні 1751 р. її двір у Чернігові був звільнений від постоїв і повинностей.
- (? - ран. 1748) — український військовий і політичний діяч. Представник роду Лисенків. Син Лисенка Федіра Івановича. 29 вересня 1729 р. — отримав гетьманський універсал на сотництво березинське після Олександра Брежинського. Займав цю виборну посаду у 1729—1747 роках. Влітку 1732 року на чолі сотні був на Українській лінії. Мав млин у два кола на р. Березні у м. Березна. Письменний. Був одружений два рази. Перша дружина — (1735) Ганна Василівна Савич. Друга дружина — (1739) (А)Гафія Петрівна Корицька.
- Яновський Кирило Петрович, (18 (30)березня 1822, Березна, Чернігівський повіт, Чернігівська губернія — 12 (25) липня 1902, Сухум, Сухумський округ, Кутаїська губернія, Кавказьке намісництво, Російська імперія; 14 (27) липня 1902, похований у м. Сухум, в огорожі міського собору) - український шляхтич, російський державний діяч та педагог, член Державної ради Російської імперії, організатор жіночої освіти у Молдові. Викладач Рівненської та Кишинівської чоловічої гімназії. Почесний громадянин міста Березна Чернігівської губернії, почесний член Санкт-Петербурзького університету. Все свідоме життя працював у Міністерстві народної освіти: 1843—1851 рр. — викладачем Рівненської гімназії, 1852—1857 рр. — викладачем Кишинівської гімназії, 1857—1863 рр. — інспектором Кишинівської гімназії (з перервою на 1858 р. — час відрядження у Францію), 1863—1871 рр. — директором училищ Бессарабської губернії у складі Одеського учбового округу, 1871—1878 рр. — помічник попечителя (зам. голови) Санкт-Петербурзького навчального округу, 1878—1901 рр. — попечитель (голова) Кавказького навчального округу. Позитивно ставився до питання надання середньої та вищої освіти дівчатам та жінкам. Сприяв відкриттю у Кишиневі 8 березня 1864 — приватного жіночого училища «на ступеня гімназії» (дочкою статського радника Любов'ю Белюговою); першому у Бессарабії жіночому середньому навчальному закладу виділялося щорічно 1500 рублів на безкоштовне навчання дівчаток з бідних сімей дворян, чиновників та купців. З 1885 р. Яновський був почесним членом Академії мистецтв; з 07.12.1891 р — Академії наук у Санкт-Петербурзі; з 02.10.1893 року — почесний член Катеринодару. З 28.09.1895 року — почесний громадянин Березни, а також почесний член Санкт-Петербурзького університету та товариства любителів природознавства, антропології та етнографії при Московському університеті. З 21.01.1880 р. Яновський був членом ради Товариства відновлення православного християнства на Кавказі. З 1889 р. був членом Московського археологічного товариства. К. П. Яновський був нагороджений усіма орденами Російської імперії до орд. Св. Олександра Невського (1891), відзнака «Officier d'Academie de France» (1879), французьким знаком відмінника з народної освіти (24.11.1887), перський орден Льва та Сонця 1-го ступеня (23.01.1890), бухарським орденом Благородної Бухари 1-го ступеня (12.02.1893);
- (рос. Михаи́л Флего́нтович Влади́мирский-Буда́нов, нар.15 (27) травня 1838, с. Бороздіно Веньовського повіту Тульської губернії — пом.24 березня (6 квітня) 1916, Київ), похований до 30 березня (12 квітня) 1916, Березна, Чернігівський повіт, Чернігівська губернія). — український та російський історик, доктор російської історії, ординарний професор історії російського права в Київському університеті св. Володимира, член-кореспондент Петербурзької АН від 1903 р.]] Син сільського священика. Навчався в Веньовському духовному училищі, далі — в Тульській духовної семінарії, яку закінчив у 1857 р. Потім до 1860 р. — в Київській духовній академії. 29 жовтня і 12 листопада 1859 р. брав участь у заворушеннях академістів, пов'язаних із поганим харчуванням у стінах Академії. Інспектор Академії, ієромонах Валеріан обмовив Владимирського–Буданова М. перед керівництвом, виставивши його призвідником заворушень і продовження вищої богословської освіти для нього стала неможливою. У 1860 році Михайло вступив на навчання до Київського університету на історико-філологічний факультет, і закінчив його у 1864 році зі ступенем кандидата. Був залишений стипендіатом в університеті для приготування до професорського звання і, одночасно, в цьому ж році вступив на педагогічні курси, відкриті при київських гімназіях. У 1865 році здав магістерський іспит. У 1869 році написав і захистив дисертацію «Німецьке право в Польщі і Литві» (1868), за яку крім ступеня магістра отримав Уваровську премію. Протягом року перебував за кордоном, де переслухав майже повний курс лекцій відомих правознавців та Блюнчлі Й. К.; по поверненню в Російську імперію в Кенігсберзькій університетській бібліотеці познайомився з низкою видань німецько-польського міського права. Викладав у Демидівському юридичному ліцеї м. Ярославль зі званням екстраординарного професора загальний курс історії російського права, в який включив західно-російське право. У 1874 році після захисту в Харківському університеті дисертації «Держава і народна освіта Росії XVIII століття» (рос. Государство и народное образование России XVIII века) дістав ступінь доктора права. У Харківському університеті в травні 1874 р. був затверджений у ступені доктора російської історії. Від травня 1875 р. — ординарний професор Київського університету, на кафедрі історії російського права, де читав лекції до 1915 року. Упродовж 1882—1916 рр. — головний редактор Київської археографічної комісії. У 1887—1893 рр. — голова Історичного товариства Нестора-літописця, дійсним членом якого був від 1875 року. Особисто підготував 5 томів видання «Архів Південно-Західної Росії» (рос. Архив Юго-Западной России), опублікував під своєю редакцією 23 томи.. М. Ф. Владимирський-Буданов був нагороджений усіма орденами Російської імперії до орд. Св. Станіслава 1-го ст. (1892);
- (~1865, Чернігівська губернія — після 1930) — відомий на Чернігівщині на початку XX століття вчитель-новатор. Завершив одну з вчительських семінарій на терр. Чернігівської губернії. З 20 вересня 1889 року — працював в освітніх закладах Міністерства народної освіти. З 11 листопада 1896 року — вчитель Березенського однокласного міського приходського училища, яке було засноване одним з перших у губернії, ще у 1826 році. У 1902—1904 роках брав активну участь у відкритті 2-го Березенського однокласного міського приходського училища імені К. П. Яновського. з ремісничим відділенням на 60-80 учнів, отримавши матеріальну та юридичну допомогу від Владимирського–Буданова М. Ф. Останній став почесним доглядачем 2-го училища, а Ф. М. Власенко — завідуючим училищем у 1904—1918 роках. Також викладав хоровий спів у Березенському вищому начальному 4-х класному училищі у 1911—1917 роках. Був одружений. Дружина: випускниця 6-ти класної жіночої прогімназії Іуліанія Діомидівна (до шлюбу Кролевець), вчителька Березенського однокласного міського приходського училища у 1896—1904 рр., вчителька 2-го Березенського однокласного міського приходського училища імені К. П. Яновського у 1904—1918 роках;;;
- (між 1875 та 1879 — (після 1918 або після 1930) — відома на Чернігівщині на початку 20 ст. вчителька-новаторка. Завершила 6-ти класну жіночу прогімназію. З 27 вересня 1896 р. — вчителька Березенського однокласного міського приходського училища, яке було засноване одним з перших у губернії, ще у 1826 році. У 1910—1918 роках — вчителька 2-го Березенського однокласного міського приходського училища імені К. П. Яновського. Була одружена. Чоловік: Власенко Федір Михайлович -завідуючий 2-м Березенським училищем у 1904—1918 рр.;;;
- (IV чтв. XIX ст. — після 1918) — вчитель Березенського вищого начального 4-х класного училища у 1911—1918 рр. У 1909—1910 рр. — виконував обов'язки вчителя там саме. Подальша доля після вересня 1918 р. — невідома.;;;
- (IV чтв. XIX ст. — після 1918) — вчитель Березенського вищого начального 4-х класного училища у 1911—1918 рр. Був одружений. Дружина — Коваленко Ольга Миколаївна, завідуюча Березенським 1-м приходським училищем у 1909—1918 рр. Подальша доля подружжя після вересня 1918 р. — невідома.;;;
- (IV чтв. XIX ст. — після 1918) — вчителька Березенського 1-го приходського училища у 1909—1911 рр., завідуюча Березенським 1-м приходським училищем у 1912—1918 рр. Завершила 8 класів жіночої гімназії. Була одружена. Чоловік — Коваленко Василь Миколайович, вчитель Березенського вищого начального 4-х класного училища у 1911—1918 рр. Подальша доля подружжя після вересня 1918 р. — невідома.;;;
- (III чтв. XIX ст. — після 1918) — вчитель Березенського 1-го приходського училища у 1900—1911 рр., у 1909—1911 рр. — виконував обов'язки завідуючого Березенським 1-м приходським училищем.;;;
- (IV чтв. XIX ст. — після 1915) — вчителька 2-го Березенського однокласного міського приходського училища імені К. П. Яновського у 1910—1912 рр. Завершила жіночу гімназію.;
- (IV чтв. XIX ст. — після 1915) — вчителька Березенського 1-го приходського училища у 1909—1915 рр. Завершила жіночу гімназію.;;
- (IV чтв. XIX ст., Березна, Чернігівський повіт, Чернігівської губбернії — після 1918) — вчителька Березенського 1-го приходського училища у 1915—1917 рр. Сестра революційого діяча Товстухи Івана Павловича.
- (рос. - Дергачёв) (III чтв. XIX ст. — після 1918) — вчитель Березенського вищого начального 4-х класного училища у 1911—1918 рр. Походив з донських козаків. Був одружений. Подальша доля подружжя після вересня 1918 р. — невідома.;;;
- (IV чтв. XIX ст. — після 1918) — вчителька Березенського 2-го Березенського однокласного міського приходського училища імені К. П. Яновського.;;
- (рос. - Жигачёв) (III чтв. XIX ст., Раненбурзький повіт, Рязанської губернії (?) — після 1918) — вчитель слюсарно-ковальської справи 2-го Березенського однокласного міського приходського училища імені К. П. Яновського. Стажувався на кількох значних підпримствах, на заводі фірми «Руссо-Балт», паровозо-ремонтних заводах. Завдяки наполегливій праці людини, яка була добре обізнана з технікою, чимало сільських хлопчаків навчились ремонтній, слюсарній, ковальській справам. Був одружений. Син — Жигачов (рос. — Жигачёв) Петро Сергійович (IV чтв. XIX ст., Троїцька волость, Раненбурзький повіт, Рязанської губернії (?) — після вересня 1914) загинув, або пропав без вісті під час 1-ї Світової війни. Родині П. С. Жигачова сплачували грошову допомогу на основі рішення колегії Раненбурзького повітового відділу соціального захисту у 1918—1919 рр.. Подальша доля самого С. А. Жигачова після вересня 1918 р. — невідома.;;;
- (між 1889 та 1895 — після 1918) — вчителька-новаторка. Завершила 8-ти класну жіночу гімназію. У 1914—1918 рр. викладала 2 іноземні мови (німецьку та французьку) у Березенському вищому начальному 4-х класному училищі. Викладання 2-х сучасних мов було притаманно класичній гімназичній освіті для 8-ми класних чоловічіх та 7-8 класних жіночих гімназій, але не у стінах 4-х класного училища заштатного міста. То був один з перших, якщо не перший такий експерімент у закладах Чернігівської губернської освіти, яка підпорядковувалась Київському учбовому округу. Подальша доля після вересня 1918 р. — невідома;
- (2 серпня 1884, Березна, Чернігівський повіт, Чернігівська губернія–26 грудня 1958, Чернігів, УРСР, 28 грудня похований на старому православному цвинтарі м. Чернігів) ;— відомий український художник і педагог, голова Чернігівської філії Спілки художників України. Завершив Чернігівське повітове низче 4-х класне училище. На базі рисувальної школи Миколи Мурашка в 1901 р. створюється Київське художнє училище. Саме до цього навчального закладу вступає спочатку вільним (у 1910 р.), а потім і дійсним (у 1911 р.) слухачем живописного відділення Андрій Петусь. Серед його викладачів були живописці Григорій Дядченко (1869—1921), Володимир Менк (1856—1920), Фотій Красицький (1873—1944), Федір Кричевський (1879—1947), майбутній засновник приватної художньої студії Олександр Мурашко (1875—1919). У 1913—1914 рр. Андрій Петусь паралельно з навчанням у художньому училищі відвідує студію О. Мурашка, майстерність якого як рисувальника та колориста вплинула на захоплення графікою молодого митця. Про це свідчать його жіночі пастельні портрети з фондів нашого музею — «Наталка», 1924, «Леся» 1917, «Оксана», 1924. Живописні твори Петуся, як і графічні, спираються на міцну реалістичну основу і свідчать про високу технічну підготовку. Серед них, зокрема, «Портрет матері», 1946, «Портрет дівчини», 1912. Поєднуючи педагогічну і творчу діяльність, Андрій Юхимович активно долучався до громадського і художнього життя незалежно від місця проживання. Так, у Маріуполі, де він працював учителем по закінченні Київського художнього училища, очолив реалістичну школу живописців. Етюд «Околиця Жданова» (без датування) відноситься саме до цього періоду. Тут він знайомиться з випускницею вищих жіночих Бестужівських курсів Зоєю Данилевич, з якою одружується в Чернігові 1916 року. Високоовічена, духовно багата жінка не раз надихала художника на створення її портретів («Портрет дружини», без датування, «Портрет дружини», ХХст.). З 1922 по 1935 рік подружжя Петусів живе в Чернігові: він працює викладачем малювання в школах, веде гуртки, організовує місцеве об'єднання митців реалістичного напрямку — філію Асоціації художників радянської України (1927 р.), яку очолює з 1927 по 1929 роки та з 1931 по 1935 рік. Завдяки Андрію Юхимовичу у Чернігові з'являється мистецька студія для підвищення майстерності художників, першим керівником якої стає він сам. Активна виставкова діяльність художника значно пожвавила мистецьке життя Чернігова. У 1928 році він ініціює звітну виставку новоствореної студії спільно з відомими київськими та харківськими художниками, де поряд із творами К.Трохименка, М.Жука, Г.Світлицького був представлений творчий доробок чернігівських художників. У 1927—1929 роках твори А. Петуся експонуються у Харкові, а у 1935 році він організовує першу обласну виставку дитячої художньо] творчості. У 1933 році по Чернігову прокотилася хвиля репресій, подружжя залишається без роботи і у 1935 році переїздить до м. Істра Московської області. У цей час написаний сповнений психологізму портрет «Бездомний» (1936). Під час наступу нацистських військ держав гітлерівського блоку на Москву родині Петусів довелось евакуюватись до Джамбула (Казахстан) і тільки після звільнення Чернігова художник повертається до міста. У 1945 році митець вступає до Спілки радянських художників України та до Чернігівського товариства художників. Виконує ряд творів на тему відбудови Чернігова та портрети партизанів — учасників Великої Вітчизняної війни Ф. Короткова, І. Цимбаліста, В. Яременка. Займаючись організацією виставок і будучи їх експонентом (починаючи з 1915 року), Андрій Юхимович так і не мав жодної прижиттєвої персональної виставки. Лише у 1974 році Чернігівським історичним музеєм була проведена перша персональна виставка з нагоди 90-річчя митця. У 1984 році твори А. Петуся були передані до фондів художнього музею. З огляду на це наступна персональна виставка художника до його 120-річчя відбулася вже в Чернігівському обласному художньому музеї ім. Григорія Галагана у 2004 році.;
- Ковбич Марія Ульянівна (27 березня 1914, с. Городище, Сосницький повіт, Чернігівська губернія–12 березня 1943, Березна, похована у братській могилі разом із іншими жертвами нацистських розстрілів на Червоному цвинтарі, Березна) — одна з двох (разом з Катериною Євган) перших жінок-трактористок Березнянщини. Народилася 1914 року в родині селянина-бідняка в селі Городище на Чернігівщині. У 1934—1935 рр. — закінчила курси механізаторів, створила першу у повіті жіночу тракторну бригаду. У її складі були жінки з Березни, по дві з сусудніх сіл Гусавки, Городища, Синявки, Локнистого. Слава про наполегиву працю бригади М. Ковбич розішлась по області, про неї писали газети. 1933 року вступає до колгоспу «Червона зірка» села Городище, навчається на курсах трактористів. 1935 року — на курсах комбайнерів. У 1938—1941 роках — бригадирка тракторної бригади Березинської МТС Чернігівської області, голова сільської ради. У 1938 році її тракторна бригада виробила на тракторі ХТЗ 1046 гектарів, зекономивши 301 кг пального. 26 червня 1938 року обрана депутаткою Верховної Ради УРСР першого скликання по Куликівській виборчій окрузі № 144 Чернігівської області. Член Мандатної комісії Верховної Ради УРСР.У 1940 р. вступила до лав КП(б)У, була нагороджена орденом «Знак Пошани» за ударну працю у 3-й п'ятирічці (07.02.1939). У 1940 або 1941 р. одружилася з березинцем Микитою Подою, заступником директора Березнянської МТС. Микита Пода залишався у Березні під час тимчасової німецької нацистської окупації 1941—1943 рр., організовував підпільну роботу. Марія була вагітною, восени 1942 р. народила сина Олександра. Наприкінці зими 1943 р. подружжя було видане місцевими поліцаями-колабораціоністами до рух німецької польвої жандармерії і після катувань страчене разом з іншими підпільниками. В останні хвилини перед розстрілом подружжя рідна сестра Микити врятувала 6-шестимісячне немовля і потім виростила його як рідного сина. У 1960—1990-ті роки Олександр Микитович Пода працював у Березні бригадиром будівельної бригади, був нагороджений орденом Трудового Червоного Прапора.;
- Грицько Верьовка (1895–1964) — український композитор і хоровий диригент, педагог. Народився в Березні;
- Товстуха Іван Павлович (10 (22) лютого 1889, Березна, Чернігівська губернія — 9 серпня 1935, Москва) — учасник революційного руху в Україні, агент чернігівської організації РСДРП, секретар генерального секретаря ЦК ВКП(б) Йосипа Сталіна, його перший офіційний біограф; заступник директора Інституту Маркса — Енгельса — Леніна. Кандидат у члени ЦК ВКП(б) у 1934—1935 роках. Народився 22 лютого 1889 року в містечку Березна Чернігівської губернії в родині прикажчика. Після смерті матері з 1894 року виховувався в «Будинку трудолюбства», з 1897 року — в «Будинку для бідних» у Чернігові. Закінчив трирічну початкову школу, навчався три роки в Чернігівському міському училищі. У 1905 році вступив до реального училища в Чернігові, де навчався три роки. З 1908 по 1909 рік навчався в Київському комерційному інституті. У 1909 році став активним агентом РСДРП у Чернігові. У липні 1909 року заарештований чернігівською жандармерією, але через місяць випущений під заставу. У листопаді 1909 року заарештований в Києві, з листопада 1909 по вересень 1910 року перебував у Чернігівській в'язниці. У вересні 1910 року рішенням суду засланий в Сибір. З жовтня 1910 по лютий 1912 року — на засланні в селах Головних, Нечаєвка, Тутура Верхоленського повіту Іркутської губернії. У лютому 1912 року втік за кордон. Три місяці перебував у Львові та Галичині, потім через Австро-Угорщину в серпні 1912 року перебрався до Франції. З 1912 по 1914 рік працював робітником акумуляторного заводу «УДК» у передмісті Парижа Іссі-ле-Муліно, був членом синдикату шоферів у Парижі. Член РСДРП(б) з 1913 року. Член Французької соціалістичної партії з 1914 по 1917 рік. З 1914 по 1917 рік працював землекопом на окопних роботах, помічником кочегара на водокачці, робітником на кухні емігрантської їдальні, таксистом у Парижі. У травні 1917 року через Велику Британію і Норвегію повернувся до Російської Республіки, де до жовтня 1917 року лікувався від туберкульоза в санаторії для амністованих в Ялті. З листопада 1917 по березень 1918 року працював секретарем інспекторського відділу в Центральному штабі Червоної гвардії в Москві. У березні — квітні 1918 року — завідувач довідкового відділу Народного комісарату землеробства РРФСР. З квітня по жовтень 1918 року — секретар, з жовтня 1918 по грудень 1921 року — член колегії Народного комісаріату у справах національностей РРФСР. Саме тоді він став беззмінним секретарем і порученцем Йосипа Сталіна. З травня 1919 по грудень 1920 року фактично не працював, важко хворів туберкульозом. У грудні 1921 року переведений до апарату ЦК РКП(б) у зв'язку з переходом туди Сталіна. З грудня 1921 по квітень 1922 року працював організатором, завідувачем особистого секретаріату Сталіна. У квітні 1922 — березні 1924 року — заступник завідувача, в березні 1924 — січні 1926 року — завідувач Бюро Секретаріату ЦК РКП(б), помічник генерального секретаря ЦК РКП(б) Йосипа Сталіна. Одночасно з листопада 1924 по травень 1926 року працював помічником директора Інституту В. І. Леніна при ЦК РКП(б). 22 січня 1926 — 22 липня 1930 року — завідувач Секретного відділу ЦК ВКП(б) — 1-й помічник генерального секретаря ЦК ВКП(б) Йосипа Сталіна. У 1930 році працював членом редакції журналу «Партийный архив». 22 липня 1930 — листопаді 1931 року — заступник директора Інституту В. І. Леніна при ЦК ВКП(б). У листопаді 1931 — 9 серпня 1935 року — заступник директора Інституту Маркса — Енгельса — Леніна при ЦК ВКП(б), член редакції журналу «Пролетарская революция». Саме Товстуха був першим офіційним біографом Йосипа Сталіна, роботу якого опубліковано 1922 року в додатку до 41-го тому енциклопедії «Гранат» під рубрикою «Діячі Жовтневої революції». Через п'ять років вона вийшла окремим виданням з накладом 50 тисяч примірників. Помер 9 серпня 1935 року від туберкульозу у Москві, урна з прахом похована в Кремлівській стіні.
- Дем'яненко Марія Яківна (27 квітня 1920, за іншими даними — 11 березня 1921, м. Березна, Чернігівського повіт, Чернігівської губернії, УРСР) — (10 квітня 2004, Київ, Україна) — українська мовознавиця. Навчалась у Харківському інституті іноземних мов, закінчила 1-й Московський педагогічний інститут іноземних мов (1941), навчалась у Військовому інституті іноземних мов. Працювала в Головному розвідувальному управлінні Генштабу Червоної Армії; 1944—1950 — референткою-перекладачкою в Українському товаристві культурного зв'язку за кордоном; 1951—1992 — у Київському університеті: доцент кафедри романської філології. Наукові дослідження стосуються проблем теоретичної та експериментальної фонетики французької мови; зіставної фонетики французької, російської, української мов; методики викладання іноземної мови. Нагороджена орденом «За мужність» 3-го ступеня (1999), медалями «За доблесний труд у роки Великої Вітчизняної війни» (1946), «За трудову відзнаку», «Ветеран праці». Учасниця 2-ї світової війни. Авторка та співавторка підучників: 1) Вступний курс фонетики французької мови. 1971; 2) Основы общей методики обучения иностранным языкам. Теоретический курс: Пособ. 1971; 1984; 3) Pour parler français. 1997 (усі — у співавт.); 4) Сучасна французька вимова. Теорія і практика: Навч. посіб. 2004; усі — Київ.
- А. Гребень (1878—1961) — український лірник, народився в Березні, навчався у Терешка Пархоменка. Знав 6 дум(!), багато народних пісень, релігійних псалмів. Весь репертуар Аврама Родіоновича був записаний на магнітофонну стрічку в 1950-тих роках.
- (осінь 1921, м. Березна, Чернігівський повіт, Чернігівської губернії — після 1994, Березна/Чернігів(?)]]) — український радянський військовий командир, майор. Завершив 7-ми класну школу. Працював в одному з 3-х Березнянських колгоспів. У жовт. 1939 р. — був мобілізований Березнянським РВК до лав РСЧА. Учасник війни з нацистською Німеччиною з червня 1941 р. 22.06.1941 р. — 10.09.1943 р. — Південний Фронт, 10.09.1943 р. — 8.08.1944 р. — 1-й Український Фронт, 8.08.1944 р. — 9.05.1945 р. — 4-й Український Фронт. Був тричі поранений. У 1943—1945 р. — ст.лейт., ад'ютант 3-го бат. 985 сп 226 сд 11 ск. У період 1941—1945 рр. був нагороджений: 1) орд. Кр. Зірки (5.08.1944 р.) за вмілу організацію та власний героїзм при відбитті нападу механізованої штурмової групи німецько-угорських військ на штаб полку 5.08.1944 р.; 2) орд. О. Невського (14.02.1945 р.) за вмілу організацію керівництвом вогневих засобів батальйону і особистий героїзм при захопленні висоти 602.0 у гірсько-лісистій місцевості, та особисте командування відображенням контратак супротивника на цю висоту 29.09.1944-04.10.1944 р.; орд. Вітчизняної війни 2-го ст. (15.06.1945 р.) за участь у Моравсько-Остравській наступальній операції, ювіленим орд. орд. Вітчизняної війни 1-го ст. (6.04.1985 р.), багатьма медалями.
- (1904, м. Березна, Чернігівський повіт, Чернігівської губернії — після грудня (?) 1944, 1-й Білоруський Фронт(?)) — мешканець м. Березна, учасник 2-ї світової війни. Брат Олексія Петровича Анікейчика (1907 р. н.) та Єлісея Петровича Анікейчика (1912 р. н.), учасників 2-ї світової війни. Отримав початкову освіту Працював в одному з 3-х Березнянських колгоспів. У червні 1941 р. — був мобілізований Березнянським РВК до лав РСЧА. Учасник битви під Курськом, визволення півничних областей УРСР, Білоруської РСР. У липні-вересні 1943 р. — червоноармієць 1150 сп 342 сд Брянського Фронту. Був нагороджений медаллю «За Відвагу» (23.08.1943 р.) за своєчасне постачання гарячого харчування та особисту участь у відбитті контратак супротивника у час визволення сел Шабликінського району Орловської області у період 21.07.1943-17.08.1943 р. Загинув на фронті.
- Лишафай Петро Іванович (22 серпня 1913 м. Березна, Чернігівський повіт, Чернігівської губернії — (4 березня 2004, Чернігів) — український радянський військовий командир, підполковник, Герой Радянського Союзу (24.03.1945). Це звання отримав за героїзм у боях за звільнення Варшави, столиці Польщі). Воював на Південно-Західному, Брянському, Центральному, 1-му Білоруському фронтах, у 2-й ТА, 65-й А, 61-й А. Нагороджений орденом Леніна, двома орденами Червоного Прапора, двома орденами Вітчизняної війни I ступеня, орденом Олександра Невського, багатьма медалями. Після війни 1941—1945 рр. служив військовим будівельником до березня 1957 року, часу демобілізації. На будинку в Чернігові, де мешкав Петро Лишафай, встановлено меморіальну дошку.
- (9 серпня 1896, м. Березна, Чернігівський повіт, Чернігівської губернії) — 28 січня 1974, село Березна, Менський район, Чернігівської обл., УРСР]]) — український радянський військовий командир, підполковник. Син Дениса Андрійовича Свислоцького (між 1832 і 1862—1929, Березна) та Тетяни Василівни (до шлюбу — Анікейчик) (1865, Березна — 1946, Березна). Брат Надіи Денисівни Жук; Григорія Денисовича Свислоцького, Івана Денисовича Свислоцького. Учасник 1-ї а 2-ї світових воєн. 1914—1918 рр. — підпоручик, поручик Р. І.А., учасник бойових дій на Західному та Південно-Західному Фронтах. У 1918—1919 рр. — учасник оборони Черніговщини від військ А. Денікіна і загонів різних атаманів («зелених»). У 1920—1923 рр. — як колишній офіцер перебував на обліку у Київському ДПУ.. У складі командного складу РСЧА з 1926 р. У 1941—1945 рр. воював на Південно-Західному, Брянському, Центральному, Воронезькому, 1-му Українському фронтах, у складі 13-ї А. Нагороджений орденами Вітчізняної війни 1-го та 2-го ступенів, орденом Червоної Зірки, багатьма медалями.
- (1900 м. Березна, Чернігівський повіт, Чернігівської губернії) — (після грудня 1941) — учасник 2-ї світової війни. Син Дениса Андрійовича Свислоцького (між 1832 і 1862—1929, Березна) та Тетяни Василівни (до шлюбу Анікейчик) (1865, Березна — 1946, Березна). Брат Надії Денисівни Жук; Миколи Денисовича Свислоцького, Івана Денисовича Свислоцького. Учасник визвольних змагань 1918—1921 рр. У вересні 1941 р. був мобілізований Березнянським РВК.. Учасник 2-ї світової війни. Після грудня 1941 г. його доля невідома.
- Сучасники
- — учителька Березнянського опорного закладу, заслужений вчитель України;
- Микола Железняк (1960) — автор понад 140 наукових публікацій, член редколегій кількох енциклопедичних видань. Виконувач обов'язків директора Інституту енциклопедичних досліджень НАН України, кандидат філологічних наук. Народився в Березні.
- Морозюк Світлана Сергіївна (1937) — українська ботанік і педагог. Кандидат біологічних наук. Відмінник освіти України. Народилася в Березні.
- Іван Корбач — журналіст і письменник, лауреат обласної премії ім. М. М. Коцюбинського, автор історичного роману «Сотники». Народився в Березні
- Молодший М. П. — народний майстер України випалювання та інкрустації по дереву соломкою. Народився в Березні
- Колесник М. Й. — відомий художник-живописець. Народився в Березні
Галерея
- Братська могила
- Вулиця
- Колодязь
- Пам'ятник Григорію Верьовці
- Могила воїна-інтернаціоналіста Бурковського
- Пам’ятний знак воїнам-односельчанам
- Автостанція
- Універмаг
-
- Церква
- Сценічний майданчик
- Сквер у центрі селища
- Центральна частина
- Березнянське лісництво
- Вежа ПРС
Див. також
Примітки
- Чисельність наявного населення України на 1 січня 2022 року (PDF). ukrstat.gov.ua (укр.). ДЕРЖСТАТ УКРАЇНИ.
- Постанова Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів»
- . Архів оригіналу за 25 жовтня 2017. Процитовано 24 жовтня 2017.
- . Архів оригіналу за 4 липня 2014. Процитовано 23 січня 2022.
- Кривошия В.В. Козацька старшина Гетьманщини. Енциклопедія. — К.: «Стилос», 2010. — 792 с. — С. 658
- [Луняк Є. М. Лівобережний похід Яна ІІ Казимира 1663—1664 рр. у висвітленні французького історика Мішеля Руссо де ла Валетта / Є. Луняк // Ніжинська старовина. — 2013. — Вип. 16. — С. 115—124. — Режим доступу: [1]
- Корбач І.М. Що за люди березинці: Записки земляка. — К.: Укр. центр духов. культури, 1996. — 336 с. + 16 вкл. — С. 102-104, 192
- Кривошия В.В. Козацька старшина Гетьманщини. Енциклопедія. — К.: «Стилос», 2010. — 792 с. — С. 39, 288
- Пріцак О. Рід Скоропадських (Історично-генеальогічна студія). — Львів, 1938
- Кривошия В.В. Козацька старшина Гетьманщини. Енциклопедія. — К.: «Стилос», 2010. — 792 с. — С. 39, 660
- [Лысенко. Происхождение фамилии. Сайт Бекет. Режим доступу: [[https://web.archive.org/web/20220123181316/http://beket.com.ua/issledovanie_familij/lysenko/ Архівовано 23 січня 2022 у Wayback Machine.]]
- Кривошия В.В. Козацька старшина Гетьманщини. Енциклопедія. — К.: «Стилос», 2010. — 792 с. — С. 472
- Гарусова О. Образовательные проекты Бессарабского дворянства середины XIX века.
- [Пінчук Ю. А. ВЛАДИМИРСЬКИЙ-БУДАНОВ Михайло Флегонтович [Електронний ресурс] // Енциклопедія історії України: Т. 1: А-В / Редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. НАН України. Інститут історії України. — К.: В-во «Наукова думка», 2003. — 688 с.: іл.. — Режим доступу: http://www.history.org.ua/?termin=Vladymyrskyj_Budanov_M [ 20 квітня 2016 у Wayback Machine.] (останній перегляд: 22.01.2022)]
- [Списокъ лиц служащихъ по ведомству Мінистерства Народнаго просвещенія на 1915 годъ. — Петроград: Сенатская типографія, 1915. — 872 с. — С. 603)]
- [Календарь Черниговской губернии на 1911 г. — Чернигов: Типография губернского правления, 1910. — 376 с. — С. 68-69]
- [Календарь Черниговской губернии на 1915 г. — Чернигов: Типография губернского правления, 1914. — 462 с. — С. 77]
- [Календарь Черниговской губернии на 1916 г. — Чернигов: Типография губернского правления, 1915. — 472 с. — С. 78]
- [Календарь Черниговской губернии на 1916 г. — Чернигов: Типография губернского правления, 1915. — 462 с. — С. 78]
- (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 23 січня 2022. Процитовано 23 січня 2022.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title () - [Знаменні і пам'ятні дати по Чернігівській області на 2014 рік /скл.: Л. В. Студьонова, І. Я. Каганова; відп. за вип. І. М. Аліференко. — Чернігів, 2013. — 40 с. — С. 10. Режим доступу: [2] [ 22 січня 2022 у Wayback Machine.]
- [Андрій Юхимович Петусь (1884—1958). До 130-річчя від дня народження / Чернігівський обласний художній музей імені Григорія Галагана | 01 грудня 2014 12:44 | – Режим доступу: http://prostir.museum/ua/post/33857 [ 22 січня 2022 у Wayback Machine.]]
- [Корбач І. М. Що за люди березинці: Записки земляка. — К.: Укр. центр духов. культури, 1996. — 336 с. + 16 вкл. — С. 180—181]
- 10 лютого за старим стилем
- . eu.univ.kiev.ua. Архів оригіналу за 25 вересня 2019. Процитовано 23 січня 2020.
- Перечень мобилизованныхв годы Второй Мировой войны Березнянским РВК, Украинская ССР, Черниговская обл. Режим доступу: [3] [ 25 січня 2022 у Wayback Machine.]
- . Архів оригіналу за 25 січня 2022. Процитовано 29 травня 2022.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title () - [4]
- [Тинченко Я. Ю. Книга учета лиц, состоявших на особом учете бывших белых офицеров в органах ГПУ Украины. Харьков: САГА, 2012. Том IV. С-Я.]
- Перечень мобилизованных в годы Второй Мировой войны Березнянским РВК, Украинская ССР, Черниговская обл. Режим доступу: [5] [ 25 січня 2022 у Wayback Machine.]
- . Архів оригіналу за 13 червня 2020. Процитовано 24 червня 2020.
Джерела
- Менський район. Село. Березна [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2023. — .
- Погода Березна [ 6 квітня 2020 у Wayback Machine.]
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Березна (селище) |
- Коваленко В. П. Березий [ 28 квітня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — 688 с. : іл. — .
- Верменич Я. В. Березна [ 6 березня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — 688 с. : іл. — .
- Банк даних Державної служби статистики України [ 31 липня 2014 у Wayback Machine.](укр.)
- Cities & towns of Ukraine [ 21 березня 2022 у Wayback Machine.](англ.)(укр.)
- Berezne // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1880. — Т. I. — S. 142. (пол.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Bere zna selishe v Ukrayini administrativnij centr Bereznyanskoyi selishnoyi gromadi Chernigivskogo rajonu Chernigivskoyi oblasti Naselennya stanovit 4338 osobi 1 sichnya 2022 rik selishe Berezna Gerb Berezni Cerkva Voznesinnya Gospodnogo zvedena u 1759 1761 rokah Cerkva Voznesinnya Gospodnogo zvedena u 1759 1761 rokah Krayina Ukrayina Oblast Chernigivska oblast Rajon Chernigivskij rajon Gromada Bereznyanska selishna gromada Kod KATOTTG UA74100010010030388 Osnovni dani Zasnovano 1152 Persha zgadka 1152 Magdeburzke pravo na pochatku XVII stolittya Status iz 2024 roku Plosha 11 377 km Naselennya 4338 01 01 2022 Gustota 402 9 osib km Poshtovij indeks 15622 Telefonnij kod 380 4644 Geografichni koordinati 51 34 11 pn sh 31 47 03 sh d 51 56972 pn sh 31 78417 sh d 51 56972 31 78417 Koordinati 51 34 11 pn sh 31 47 03 sh d 51 56972 pn sh 31 78417 sh d 51 56972 31 78417 Visota nad rivnem morya 132 m Vidstan Najblizhcha zaliznichna stanciya Nizkivka Do stanciyi 28 3 km Do rajcentru avtoshlyahami 32 9 km Do obl centru avtoshlyahami 37 5 km Selishna vlada Adresa 15622 Chernigivska obl Chernigivskij r n selishe Berezna vul Svyato Pokrovska 2a Golova selishnoyi radi Romanchenko Olga Viktorivna Karta Berezna Berezna Berezna u Vikishovishi U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Berezna U hodi administrativnoyi reformi 2020 roku stvoreno Bereznyansku gromadu do skladu yakoyi uvijshli selishe Berezna 1 selishe ta 15 sil Mikolayivka Domnicya Lokniste Gusavka Sahnivka Bigach GeografiyaSelishe roztashovane za 40 km vid oblasnogo centru do Meni rajonnogo centru Shlyah Chernigiv Novgorod Siverskij IstoriyaPersha zgadka pro Bereznu Berezij datovana 1152 rokom Zgidno zi starodavnimi perekazami nazva naselenogo punktu pishla vid berezovih lisiv yaki rosli navkolo pershogo poselennya v cij miscevosti Arheolog V Kovalenko vidstoyuye versiyu sho na misci suchasnogo Bereznogo v XI XIII stolittyah isnuvav litopisnij Berezij zgadanij 1152 rokom U 1981 roci buli provedeni arheologichni roboti Okrim davnoruskogo materialu bulo zibrano j kolekciyu rechej XVII XVIII stolit Avtor rozkopok zaznachaye sho urochishe Zamokovishe predstavlyaye soboyu faktichno ostriv Spochatku ce imovirno buv mis yakij utvorivsya na misci zlittya nevelikih richok Suhonosivka ta Kleven Pri sporudzhenni gorodisha bulo vikopano riv sho z yednav obidvi protoki Shidnij pologij kinec misu takozh bulo vidrizano rovom Sam mis skladayetsya nachebto z dvoh chastin 60h30 m i 100h150 m V Kovalenko zaznachav sho nevelike ukriplennya tut viniklo she v davnoruskij chas prote jogo zh arheologichni doslidzhennya ne viyavili tut zalishkiv oboronnih sporud davnoruskogo chasu natomist u transheyi bulo zafiksovano neznachni derev yani zalishki oboronnih konstrukcij dobi piznogo serednovichchya Desho proyasniti situaciyu z ukriplennyami Berezni XVII stolittya dopomagaye plan Berezinskoyi forteci kincya XVIII stolittya Konstruktivni osoblivosti oboronnih sporud lomana kurtina neveliki bastioni zobrazheni na comu plani svidchat pro te sho vin vidobrazhaye osoblivosti forteci pislya rekonstrukciyi na pochatku XVIII stolittya Imovirno cej plan buv peremalovanij z bilsh rannogo planu oskilki hronologichno sinhronnij planu slovesnij opis Berezinskoyi forteci O Shafonskogo vkazuye na te sho vzhe naprikinci XVIII stolittya fortifikaciyi Zamkovisha ne prostezhuvalisya mezhdu protokom Klevenyu i Suhonosovkoyu stoit vozvyshennoe nebolshoe rovnoe mesto Zamkovishe nazyvaemoe kotoroe po slovesnym predaniyam zhitelej v starinu polskim zamkom bylo v kotorom kak i vezde vladelec polskij zhival Nyne onoe sravneno tak chto nikakogo vala ne vidno i na nem raznye zhiteli zhivut Poblizu selisha znajdeni rimski moneti II stolittya a takozh kurgannij mogilnik i gorodishe Zamkovishe periodu Kiyivskoyi Rusi X XIII stolittya yaki buli zalishkami mista Berezni Z XI stolittya Berezna vhodila do skladu Chernigivskogo knyazivstva Na pochatku zhovtnya 1239 roku knyazivska druzhina j use dorosle naselennya horobro zahishalo misto vid mongolo tatarskogo nashestya Zahisniki sami zrujnuvali pidjomnij mist tim samim vidrizavshi sobi ostannij shlyah do poryatunku Usi zahisniki polyagli v boyu a zhinok i ditej yaki shovalisya v cerkvi Blagovishennya spalili tataro mongoli U 1240 1360 h rokah Berezna neodnorazovo zaznavala napadiv stepovikiv vhodyachi do skladu miscevogo knyazivstva U drugij polovini XIV XV stolit Berezna vhodila do skladu zemel Litovskogo knyazivstva yake zahopilo zemli Kiyivskogo ta Chernigivskogo knyazivstv u 1350 h 1360 h rr Pislya dvoh vijn mizh Moskovskim ta Litovskim knyazivstvami u 1500 1503 rr ta 1507 1508 rr bilsha chastina zemel Chernigivshini krim Lyubechskoyi volosti opinilas u skladi Moskovskoyi derzhavi j perebuvala u yiyi skladi do 1618 roku Z pershoyi polovini XVII stolittya vidomij gerb Berezni u blakitnomu poli zelena bereza U 1767 roci sotnik Ya Sahnovskij dodav malyunok vlasnoyi pechatki sho skladavsya iz shreshenih shabli strili j zirok Ce zobrazhennya bulo vzyate za osnovu gerba zatverdzhenogo v 1782 roci Vin buv unifikovanij u 1857 roci j proisnuvav do 1917 roku Na pochatku XVII stolittya Berezna nabula Magdeburzke pravo Tut burhlivo pochali rozvivatisya remesla stvoreni cehi shevciv kravciv kushniriv U pershij polovini XVII stolittya Berezna nalezhala koronnomu getmanu Rechi Pospolitoyi Mikoli Potockomu Pid chas Vizvolnoyi vijni 1648 1657 rokiv misto stalo oseredkom Bereznyanskoyi sotni Chernigivskogo polku Vijska Zaporozkogo Pislya Vizvolnoyi vijni Berezna peretvorena v sotenne mistechko Berezenska sotnya vhodila do Chernigivskogo polku ale ye pidstavi vvazhati sho Berezenska sotnya vinikla znachno ranishe Na te ye chotiri dokazi Po pershe za povidomlennyam statistichnogo opisu Chernigivskoyi yeparhiyi za polskogo pravlinnya u 1638 roci vin buv mistom i miscem povitovogo pravlinnya a razom z tim i sotennogo Po druge pislya vignannya polyakiv u 1648 roci vsi stari administrativni centri peretvoryuvalis na sotni Tretij dokaz pid chas prisyagi na virnist moskovskomu caryu Berezenska sotnya vzhe mala sotnika j sotennu starshinu Chetvertij dokaz zgidno z mapoyu administrativno politichnogo podilu Ukrayini 1649 roku sered polkovih i sotennih mist ye i Bereznyanska sotnya U grudni 1663 roku v Berezni buli zoseredzheni proti polskogo vtorgnennya i vijsk Teteri polki Sosnickij Yakova Skidana j Chernigivskij Tihona Gavrilova Stanom na 1724 rik u Berezinskij sotni nalichuvalos 552 kozaki sho skladalo 10 6 Chernigivskogo polku najbilshij vidsotok sered usih soten Z 1781 roku pislya likvidaciyi rosijskoyu cariceyu polkovogo ustroyu Bereznyanskij povit uvijshov do skladu Novgorod Siverskogo namisnictva Z travnya 1783 roku ukazom pravlyachogo senatu mistechko bulo zrivnyane v pravah i vigodah z Chernigovom i Nizhinom U Berezni todi meshkalo 7 4 tis zhiteliv U XVIII stolitti v Berezni vidbuvalisya shorichni tri veliki yarmarki litnij na Voznesinnya drugij naprikinci serpnya na Uspennya tretij u grudni na Mikoli Kozhnij yarmarok pracyuvav dva dni Krim yarmarkiv sho vidbuvalisya protyagom dvoh stolit dvichi na rik vlashtovuvalisya torzhki pered Velikodnem i Rizdvom Hristovim Berezne slavilosya i svoyimi bazarami sho vidbuvalis trichi na tizhden U 1802 roci pislya utvorennya Malorosijskoyi guberniyi Berezna peretvorilosya na zashtatne misto Chernigivskogo povitu Chernigivskoyi guberniyi Naprikinci XVIII na pochatku XIX stolit u misti buli poshireni taki remisnichi profesiyi chobotari tkachi kravci kovali stolyari teslyari sriblyaniki malyari gonchari rimari sirichniki shapkari kushniri kotlyari olijniki pivovari solodovniki bondari shapovali kolisniki sklyari vinokuri perepechayi konovali Voni ob yednuvalisya v cehi Krim togo she buli godinnikari perukari muzikanti tosho Najbilshim cehom buv shevskij Chimalo desyatilit Berezna trimala marku livoberezhnoyi stolici hromovih chobit Virobi bereznyanskih shevciv buli vidomi na yarmarkah bagatoh mist ne tilki Ukrayini ale j Rosiyi Koli pid chas Krimskoyi vijni vinikla potreba yaknajshvidshe vzuti druzhinu Sosnickogo opolchennya bereznyanski shevci vigotovili 4 tis par yuhtovih chobit Kravci poshili 1120 chemerok i stilki zh sharovariv a kushniri pidgotuvali dlya rosijskogo vijska 12 tis kozhuhiv U misti znahodilisya odna salotopnya p yat olijnic shist kuzen dvi kruporushki blizko 20 mliniv i dva cegelni zavodi Odne z najgolovnishih zanyat naselennya mistechka bulo vinokurinnya Berezna zajmala odne z pershih misc po vigotovlennyu vina i otrimuvanomu pributku vid jogo zbutu Berezna bula takozh vidoma yak znachne torgove mistechko v Livoberezhnij Ukrayini Z XVIII stolittya tut shoroku vidbuvalos tri velikih yarmarki litnij na Voznesinnya drugij na Uspinnya i zimovij na Mikolu Chudotvorcya Naprikinci XIX stolittya zimovij yarmarok bulo pereneseno na 27 30 sichnya Krim yarmarkiv dvichi na rik vlashtovuvalisya torzhki v ostannij ponedilok pered Velikodnem ta Rizdvom Hristovim Bazari vidbuvalisya shotizhnya u ponedilok seredu ta p yatnicyu Na Berezenski torgi privozili tovari ne lishe z navkolishnih sil a j z Staroduba Kalugi Borzni Nizhina z Donu Bereznyanski kupci yizdili torguvati na Don u Krim Polshu Nimechchinu Pribaltiku Moskvu Borisov Vitebsk U mistechku narahovuvalosya 6 cerkov Najbilsh vidoma z nih pobudovana v 1761 roci nizhinskim majstrom P Sholudkom Vona bula derev yana z p yatma banyami hreshata v plani na shipah sporudzhuvalasya bez zastosuvannya pilki i gvizdkiv U 1875 roci bula rozmalovana G Simonenkom arabeskami U 1893 roci v inter yeri ornamentovano bani j pozolocheno karnizi Viznachnim misteckim tvorom drugoyi polovini XVIII stolittya buv bagatoyarusnij rizblenij ikonostas Na zhal cya cerkva ne zbereglasya Cerkva bula znishena rosijskoyu vladoyu u 1929 1930 rokah U 1866 roci v mistechku nalichuvalosya 1547 dvoriv 8451 zhitel Diyala poshtova stanciya svichnij i tri cegelni zavodi parafiyalne uchilishe zhinochij pansion cerkovnoparafiyalni shkoli shpital Naprikinci 1920 h rokiv u Berezni stvoryuyutsya TOZi yaki piznishe reorganizovuyutsya v kolgospi U 1933 roci v selishi stvoreno MTS Statusu selisha miskogo tipu nabulo u 1924 roci Svogo chasu Berezna bulo rajonnim centrom regionu a potim mabut cherez vidsutnist zaliznichnogo spoluchennya yake bulo v Meni zminilo svij status Pid chas Drugoyi svitovoyi vijni gitlerivci zamuchili j rozstrilyali v Berezni 376 meshkanciv i sered nih deputata Verhovnoyi Radi URSR 1 go sklikannya brigadira zhinochoyi traktornoyi brigadi Mariyu Kovbich U 1959 roci naselennya stanovilo 6600 zhiteliv U 1960 roci na bazi kolgospiv im Vatutina ta imeni Tovstuhi bulo organizovano radgosp Bereznyanskij yakij u 1964 roci reorganizovano u ptahofabriku U 1979 roci ptahofabrici bulo prisvoyeno zvannya Gospodarstvo visokoyi kulturi zemlerobstva trivalij chas gospodarstvo ocholyuvav Yemec Mihajlo Markovich zasluzhenij pracivnik silskogo gospodarstva Ukrayini laureat Derzhavnoyi premiyi Ukrayini 1996 roku U 1996 roci ptahofabrika bula reorganizovana u VAT Bereznyanskij u 2000 roci na jogo bazi stvoreno TOV Bereznyanskij i VAT Bereznyanskij Z 12 chervnya 2020 roku vidpovidno z rozporyadzhennya Kabinetu Ministriv Ukrayini 730 r Pro viznachennya administrativnih centriv ta zatverdzhennya teritorij teritorialnih gromad Chernigivskoyi oblasti selishe ye administrativnim centrom utvorenoyi Bereznyanskoyi selishnoyi gromadi 17 lipnya 2020 roku vnaslidok administrativno teritorialnoyi reformi ta likvidaciyi Menskogo rajonu selishe uvijshlo do skladu Chernigivskogo rajonu NaselennyaSered naselennya perevazhayut zgidno z perepisom 2001 r ukrayinci 90 zhivut takozh rosiyani bilorusi 1783 1866 1897 1915 1923 1926 1959 1970 1979 1989 2001 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 7405 8451 9922 11115 9561 9866 6571 6595 6248 5892 5372 4902 4856 4833 4807 4763 4719 4646 4584 4494 4459 4405 4338Rozpodil naselennya za ridnoyu movoyu 2001 ukrayinska mova rosijska 97 79 2 08 EkonomikaU selishi narahovuyetsya 4 selyansko fermerski gospodarstva diyut 5 pidpriyemstv malogo biznesu z kramnicyami dva kafe Ye torfopidpriyemstvo cegelnij zavod mizhkolgospna budivelna organizaciya harchokombinat U regioni ye posivi zernovih i tehnichnih kultur rozvedennya m yaso molochnoyi hudobi Osvita kultura pam yatkiStend Bereznyanskogo budinku kulturi U Berezni diyut dvi zagalnoosvitni shkoli dopomizhna shkola internat muzichna shkola likarnya apteka dityachij doshkilnij navchalnij zaklad viddilennya zv yazku Na bratskih mogilah voyiniv Chervonoyi armiyi ta meshkanciv Berezni yaki zaginuli v roki Drugoyi svitovoyi vijni vstanovleno pam yatniki Zakladi kulturiCentr kulturi ta dozvillya Bereznyanskij istoriko krayeznavchij muzej imeni G G Verovki 2 biblioteki U 1995 r stvorene j diye pershe v Ukrayini Spivoche pole v silskij miscevosti ZemlyakiUrodzhenec Berezni pismennik i krayeznavec Korbach Ivan Mihajlovich prisvyativ istoriyi ridnogo krayu istorichni romani povisti opovidannya Za istorichnu povist Shlyahami stolit pro litopisne misto Berezna udostoyenij zvannya laureata premiyi Ukrayinskogo fondu kulturi u galuzi literaturi Vidoma takozh zbirka narisiv Sho za lyudi berezenci Istorichni osobi mizh 1605 i 1619 ne piznishe lyutogo 1664 polkovnik Sosnickij organizator oboroni Berezni vid polskih vijsk voseni 1663 r Uchasnik Nacionalno vizvolnoyi vijni pid kerivnictvom Bogdana Hmelnickogo Visunuvsya u hodi vijni projshov za 11 12 rokiv shlyah vid ryadovogo kozaka Irkliyivskoyi sotni Kropivnenskogo polku 1649 do polkovnika sosnickogo 1661 1662 1664 20 12 1661 r polkovnik Ya Skidan na choli polku perebuvav u Berezni Aktivno protidiyav pohodu polskogo korolya Yana II Kazimira na choli koronnogo polskogo vijska z chastinoyu ukrayinskih kozakiv ta najmancyami Livoberezhnoyu Ukrayinoyu u 1663 roci Chastina mist i mistechok Poltavshini ta Chernigivshini zdalas bez boyu Ale mistechko Divicya piznishe Saltikova Divicya roztashovana na pivdennomu berezi r Desna vitrimalo tizhdnevu oblogu i bulo vzyato lishe cherez zradu Zgayanij pid Saltikovoyu Diviceyu chas dorogo koshtuvav polyakam Nastupni sprobi Yana II Kazimira zahopiti Chernigiv Gluhiv Baturin i Novgorod Siverskij zaznali nevdachi Ci mista dobre pidgotuvalisya do oboroni a yihni meshkanci vzhe ne jnyali viri slovam korolya pro zberezhennya zhittya u razi pokori pobachivshi te sho stalosya iz Saltikovoyu Diviceyu Podalshij shlyah polskogo vijska prohodiv na Bereznu Oboronoyu mista komanduvav Skidan Yakiv Yacko Pilipovich polkovnik Sosnickij ta miscevij sotnik Gonevskij Ivanina Sava Iovenko Ya Skidanu yakij mav s soboyu nepovni 4 sotni vdalosya provesti korolivske vijsko zag kilkist u 10 12 tis u yakomu buli chislenni najmanci tim sho zanyavshi shelom pagorba po yakomu prohodiv shlyah do Domnickogo monastirya vin vlashtuvav maskarad Vdyagnuvshi zhinok abshitovanih pidlitkiv u kozachij odnostrij i rozmistiv yih za realnimi bojovimi sotnyami a takozh skatavshi poponi stvorivshi lyalki na konyah Skidan stvoriv vrazhennya chislennogo vijska yake zanyalo vigidnu poziciyu na pagorbi a u tilu yakogo rozmishuvalos ukriplene misto korolivski vijska oblishili dumku voyuvati u poli chi brati Bereznu v oblogu voni obrali dlya svogo vijska inshij marshrut Najbilsh detalno Russo de la Valett opisuye oblogu Gluhova na pochatku 1664 roku u yakij brali uchast francuzki najmanci na sluzhbi Yana II Kazimira u tomu chisli dvoye siniv gercoga de Gramona Arman de Gramon graf de Gish 1637 1673 ta Antuan Sharl de Gramon graf de Luvin yi 1641 1720 a takozh sam vin francuzkij najmanec gospitalyer a piznishe francuzkij istorik Mishel Russo de la Valett Ostannij mizh inshim zalishiv spogadi pro svoyu vijskovu sluzhbu polskomu korolyu de zgaduvav sered inshogo j pro zatyazhnu oblogu Saltikovoyi Divici j pro nevdalu oblogu Gluhova Krim togo avtor statti Lunyak Ye zalishiv u nij nepravdive svidchennya francuza pro te sho pri vidstupi korolya z Livoberezhzhya Dnipra potrapiv do polonu kozackij nachalnik Skidan kotrij prisyagnuv korolyu j obicyav tomu zahopiti vsi mista Ukrayini v yakih perebuvali moskovski zalogi Ale pid chas vidstupu polyaki po zviryachomu stratili Ya Skidana Yaksho polkovnika Ivana Boguna tezh zvinuvachenogo u zradnitctvi rozstrilyali pislya rishennya vijskovogo tribunalu to Yakovu Skidanu pomstilis j za jogo vijskovi hitroshi j za partizanski diyi u tilu koronnogo vijska a gospitalyer she j obbrehav patriota vlasnoyi zemli Skidana vidavshi bazhane za dijsne Za istorikom Kohovskim Skidana stratili na pali za miscevim chernigivskim krayeznavcem I Korbachem yakij zapisuvav spogadi litnih lyudej stratili povisivshi na velicheznij sosni na shlyahu mizh Menoyu ta Sosniceyu Cya sosna zberigalas she za chasiv ditinstva O Dovzhenka mizh 1619 ta 1630 ne ranishe 1691 pokozachenij shlyahtich gerbu Yanina Sotnik berezinskij 1660 1680 Znachnij tovarish Chernigivskogo polku 1691 meshkanec berezinskij Mozhlivo do nogo vidnositsya pominannya Savi Leontijovicha z Berezni Leontij Ivan Kurilo Matvij Anatolij Pe lageya Katerina Irina Yevdokiya Yakiv Tetyana Dariya Matvij Ivan Semen Olena Vasil Taras Grigorij Ganna Paraska Yarmola Ulita Stefan Semen Moj sej Kseniya Mariya Gafiya Mariya Gafiya Ganna Ulyana Kseniya Yevdokiya Mariya Feodora Ganna Tak u dvoh chi troh gilkah rodu Iovenko nalichuvalos 38 osib Brav uchast v oboroni Berezni vid vijsk polskogo korolya Yana II Kazimira voseni 1663 roku v skladi Bereznyanskoyi sotni pid zagalnim komanduvannyam polkovnika Sosnickogo Skidana Yakiva Yacka Pilipovicha Ya Skidanu yakij mav s soboyu nepovni 4 sotni vdalosya provesti korolivske vijsko zagalnoyu kilkist u 10 12 tis u yakomu buli chislenni najmanci tim sho zanyavshi shelom pagorba po yakomu prohodiv shlyah do Domnickogo monastirya vin vlashtuvav maskarad Vdyagnuvshi zhinok abshitovanih pidlitkiv u kozachij odnostrij i rozmistiv yih za realnimi bojovimi sotnyami a takozh skatavshi poponi stvorivshi lyalki na konyah Skidan stvoriv vrazhennya chislennogo vijska yake zanyalo vigidnu poziciyu na pagorbi a u tilu yakogo rozmishuvalos ukriplene misto korolivski vijska oblishili dumku voyuvati u poli chi brati Bereznu v oblogu i obrali dlya svogo vijska inshij marshrut U podalshomu rid Gonevskih Ivanin Iovenkiv she ne raz zgadutsya u istorichnih dokumentah XVII XIX stolit mizh 1648 ta 1659 Uman 1727 Berezna ukrayinskij vijskovij i politichnij diyach Predstavnik rodu Skoropadskih Drugij sin Illi Skoropadskogo vid knyazhni Chortorijskoyi Brat getmana Ivana Skoropadskogo ta 1739 Navchavsya u Kiyevo Mogilyanskij akademiyi 1674 roku pereselivsya razom iz bratom Ivanom Skoropadskim na Livoberezhnu Ukrayinu Sluzhiv u getmana Ivana Samojlovicha v Generalnij vijskovij kancelyariyi 1676 roku otrimav uryad vijskovogo zajmavsya diplomatichnoyu diyalnistyu U zhovtni ta grudni 1676 roku vidpravlenij yak posol do Moskvi 1682 roku razom iz kozakami buv prisutnij na urochistij ceremoniyi intronizaciyi moskovskih cariv Ivana V ta Petra I Za getmanuvannya Ivana Mazepi obijmav posadu berezinskogo sotnika Chernigivskogo polku 1697 lyutij 1709 1705 roku brav uchast v pohodi na Starij Kostyantiniv Za getmanuvannya brata Ivana Skoropadskogo otrimav posadu polkovogo oboznogo Chernigivskogo polku komandira polkovoyi artileriyi 02 1713 06 1721 1726 roku za uryaduvannya Malorosijskoyi kolegiyi v Ukrayini distav posadu generalnogo bunchuzhnogo Buv 2 razi odruzhenij Persha druzhina N Pavlivna Gribovich golubovich ran 11 1696 donka generalnogo osavula pomerla bezditnoyu Druga druzhina 1705 Kseniya Homivna N Mav vid neyi dvoh siniv Mihajla ta Ivana dvoh dochok Anastasiyu 1723 druzhinu znachkovogo tovarisha Fedira Kochubeya 1723 ta Paraskevu druzhinu horunzhogo Generalnoyi vijskovoyi kancelyariyi Ivana Zabili Skoropadskij Pavlo Illich u vidanni Krivoshiyi V V 2010 r Ivanovich 1739 ukrayinskij vijskovij diyach Predstavnik rodu Skoropadskih Tretij sin Illi Skoropadskogo vid knyazhni Chortorijskoyi Brat getmana Ivana Skoropadskogo ta berezinskogo sotnika Vasilya Skoropadskogo Narodivsya v Umani 1674 roku popav do osmanskogo polonu pid chas napadu tureckogo vijska na Uman Proviv u nevoli ponad 30 rokiv Vtik z polonu starannyami svogo brata Ivana i baturinskogo kozaka Pavla Kozlovskogo Povernuvshis v Ukrayinu buv bunchukovim tovarishem Bunchukovij tovarish u Chernigivskomu polku 1732 1739 Otrimav getmanskij universal na s Sulichivku 1712 na greblyu Rudyansku z mlinami na r Brechi z s Staroyu Rudneyu 07 09 1715 na s Rudkivku 18 10 1718 Za chasiv perebuvannya Vasilya Skoropadskogo na posadi Berezenskogo sotnika neodnarazovo buvav u Berezni 16 lipnya 1719 roku skarzhivsya na chernigivskogo polkovnika P Polubotka za zahoplennya gruntu i dvoru u s Polubotkah Mav 5 malogruntovih i z ubogih pidsusidkiv u d Osnyakah Lyubeckoyi sotni 1732 2 dvori pospolitih tam samo 1739 mav dvir u s Polubotkah meshkav u batkivskomu dvori u s Bobrovici Buv odruzhenij U rodini bulo 2 ditej sin Timofij Skoropadskij 1764 ta donka 1764 druzhina Fedora Posudevskogo bunchukovogo tovarisha 1729 Skoropadskij Mihajlo Vasilovich 1697 2 sichnya 1758 Berezna ukrayinskij vijskovij i politichnij diyach Predstavnik rodu Skoropadskih Za nepidtverdzhennimi danimi pozashlyubnij sin Vasilya Skoropadskogo Sluzhbu rozpochav z 1716 roku bunchukovim tovarishem 1715 1740 universal GVK na chin 1735 r generalnij pidskarbij 1749 02 01 1758 Ostanni roki zhittya prozhivav u Berezni Viv tyazhbi za s Chepeliv Kiselivskoyi i s Gusavku Berezinskoyi soten Chernigivskogo polku z svyashenikom s Lokniste Semenom Gatnickim i jogo sinami Ivanom i Josipom Z ostannim u toj zhe chas vela tyazhbi sestra jogo druzhini Olena druzhina Trohima Kalnickogo za spadok svogo batka znachkovogo tovarisha Fedora Antonovicha Mav piddanih u s Ohromyeyeva z gruntovih 4 malogruntovih 31 ubogij u d Turci 6 ubogih v sl Revnyuskij 20 ubogih u sl Lozovskij 9 ubogih sotnya Kiselivska 1732 volodinnya u sotni Sinyavskij Chernigivskogo polku 1738 mav u d Mihajlivka 22 dvori pospolitih u d Breus 12 dvoriv mav u s Lakniste pospolitih dvoriv 43 d Goricya 5 dvoriv 1739 3 dvori majstrovih pospolitih u s Mihajlivka 24 dvori pospolitih volodinnya u s Avdiyivka 47 dvoriv pospolitih i 6 pidsuidskih ta priyizhdzhij dvir ta 2 shinkovih s Tihonovich 62 dvori s Ohromeevichi 22 dvori d Turci 4 dvori pri hutori Lozovenkomu 4 dvori d Reznya 15 dvoriv dvir priyizhdzhij u Bereznij ta u s Loknistomu dvir na 2 hati i shinok 1740 Buv odruzhenij trichi pershim shlyubom z knyazhnoyu Ulyanoyu Yuriyivnoyu Chetvertinskoyu drugim z 04 07 1725 z Paraskoyu Danilivnoyu Apostol a tretim z 09 06 1747 z Marfoyu Stepanivnoyu Shiraj 29 02 1764 Lisenko Fedir Ivanovich 1680 5 sichnya 1751 ukrayinskij vijskovij i politichnij diyach Predstavnik rodu Lisenkiv Sin Lisenka Ivana Yakovicha sotnika menskogo kviten 1669 polkovnika chernigivskogo 1669 1671 F I Lisenko uchasnik kizikermenskogo pohodu 1695 1697 rr Za chasiv getmanuvannya Mazepi zajmav yakijs starshinskij uryad znachnij vijskovij tovarish Chernigivskogo polku 1709 1710 Otrimav getmanskij universal na ss Osmaki i Dyagovu 04 09 1709 Osavul polkovij chernigivskij 1710 1714 1717 1723 U 1713 r prodav 1 4 dolyu Rubanivskogo mlina shlyahtichu Ivanu Zavadovskomu Sotnik berezinskij 1723 1728 3 veresnya 1728 r buv vidanij getmanskij universal z pidtverdzhennyam rishennya GVK vid 13 travnya 1725 r i Malorosijskoyi kolegiyi vid z travnya 1727 r vidnosno spravi kozakiv Menskoyi sotni Korniya ta Ivana Zhusiv pro mlin u s Dyagove vidnyatij u nih Fedorom Lisenkom Danilo Zabila zvinuvativ jogo u zahoplenni i prodazhu lisu a takozh s Osmakiv ta mlini z ugiddyami Osavul generalnij 1728 1741 suddya generalnij 1741 1751 Volodiv S Oleksandrivkoyu de mav piddanih i vinokurnyu Buv odruzhenij 2 razi persha druzhina Feodora NN 1680 1707 druga 1731 Yevfrosiniya Opanasivna Osmakovska Prohorova Mitkevich 1711 1771 donka svyashenika s Osmakiv Opanasa Yeremijovicha U sichni 1751 r yiyi dvir u Chernigovi buv zvilnenij vid postoyiv i povinnostej ran 1748 ukrayinskij vijskovij i politichnij diyach Predstavnik rodu Lisenkiv Sin Lisenka Fedira Ivanovicha 29 veresnya 1729 r otrimav getmanskij universal na sotnictvo berezinske pislya Oleksandra Brezhinskogo Zajmav cyu vibornu posadu u 1729 1747 rokah Vlitku 1732 roku na choli sotni buv na Ukrayinskij liniyi Mav mlin u dva kola na r Berezni u m Berezna Pismennij Buv odruzhenij dva razi Persha druzhina 1735 Ganna Vasilivna Savich Druga druzhina 1739 A Gafiya Petrivna Koricka Yanovskij Kirilo Petrovich 18 30 bereznya 1822 Berezna Chernigivskij povit Chernigivska guberniya 12 25 lipnya 1902 Suhum Suhumskij okrug Kutayiska guberniya Kavkazke namisnictvo Rosijska imperiya 14 27 lipnya 1902 pohovanij u m Suhum v ogorozhi miskogo soboru ukrayinskij shlyahtich rosijskij derzhavnij diyach ta pedagog chlen Derzhavnoyi radi Rosijskoyi imperiyi organizator zhinochoyi osviti u Moldovi Vikladach Rivnenskoyi ta Kishinivskoyi cholovichoyi gimnaziyi Pochesnij gromadyanin mista Berezna Chernigivskoyi guberniyi pochesnij chlen Sankt Peterburzkogo universitetu Vse svidome zhittya pracyuvav u Ministerstvi narodnoyi osviti 1843 1851 rr vikladachem Rivnenskoyi gimnaziyi 1852 1857 rr vikladachem Kishinivskoyi gimnaziyi 1857 1863 rr inspektorom Kishinivskoyi gimnaziyi z perervoyu na 1858 r chas vidryadzhennya u Franciyu 1863 1871 rr direktorom uchilish Bessarabskoyi guberniyi u skladi Odeskogo uchbovogo okrugu 1871 1878 rr pomichnik popechitelya zam golovi Sankt Peterburzkogo navchalnogo okrugu 1878 1901 rr popechitel golova Kavkazkogo navchalnogo okrugu Pozitivno stavivsya do pitannya nadannya serednoyi ta vishoyi osviti divchatam ta zhinkam Spriyav vidkrittyu u Kishinevi 8 bereznya 1864 privatnogo zhinochogo uchilisha na stupenya gimnaziyi dochkoyu statskogo radnika Lyubov yu Belyugovoyu pershomu u Bessarabiyi zhinochomu serednomu navchalnomu zakladu vidilyalosya shorichno 1500 rubliv na bezkoshtovne navchannya divchatok z bidnih simej dvoryan chinovnikiv ta kupciv Z 1885 r Yanovskij buv pochesnim chlenom Akademiyi mistectv z 07 12 1891 r Akademiyi nauk u Sankt Peterburzi z 02 10 1893 roku pochesnij chlen Katerinodaru Z 28 09 1895 roku pochesnij gromadyanin Berezni a takozh pochesnij chlen Sankt Peterburzkogo universitetu ta tovaristva lyubiteliv prirodoznavstva antropologiyi ta etnografiyi pri Moskovskomu universiteti Z 21 01 1880 r Yanovskij buv chlenom radi Tovaristva vidnovlennya pravoslavnogo hristiyanstva na Kavkazi Z 1889 r buv chlenom Moskovskogo arheologichnogo tovaristva K P Yanovskij buv nagorodzhenij usima ordenami Rosijskoyi imperiyi do ord Sv Oleksandra Nevskogo 1891 vidznaka Officier d Academie de France 1879 francuzkim znakom vidminnika z narodnoyi osviti 24 11 1887 perskij orden Lva ta Soncya 1 go stupenya 23 01 1890 buharskim ordenom Blagorodnoyi Buhari 1 go stupenya 12 02 1893 ros Mihai l Flego ntovich Vladi mirskij Buda nov nar 15 27 travnya 1838 s Borozdino Venovskogo povitu Tulskoyi guberniyi pom 24 bereznya 6 kvitnya 1916 Kiyiv pohovanij do 30 bereznya 12 kvitnya 1916 Berezna Chernigivskij povit Chernigivska guberniya ukrayinskij ta rosijskij istorik doktor rosijskoyi istoriyi ordinarnij profesor istoriyi rosijskogo prava v Kiyivskomu universiteti sv Volodimira chlen korespondent Peterburzkoyi AN vid 1903 r Sin silskogo svyashenika Navchavsya v Venovskomu duhovnomu uchilishi dali v Tulskij duhovnoyi seminariyi yaku zakinchiv u 1857 r Potim do 1860 r v Kiyivskij duhovnij akademiyi 29 zhovtnya i 12 listopada 1859 r brav uchast u zavorushennyah akademistiv pov yazanih iz poganim harchuvannyam u stinah Akademiyi Inspektor Akademiyi iyeromonah Valerian obmoviv Vladimirskogo Budanova M pered kerivnictvom vistavivshi jogo prizvidnikom zavorushen i prodovzhennya vishoyi bogoslovskoyi osviti dlya nogo stala nemozhlivoyu U 1860 roci Mihajlo vstupiv na navchannya do Kiyivskogo universitetu na istoriko filologichnij fakultet i zakinchiv jogo u 1864 roci zi stupenem kandidata Buv zalishenij stipendiatom v universiteti dlya prigotuvannya do profesorskogo zvannya i odnochasno v comu zh roci vstupiv na pedagogichni kursi vidkriti pri kiyivskih gimnaziyah U 1865 roci zdav magisterskij ispit U 1869 roci napisav i zahistiv disertaciyu Nimecke pravo v Polshi i Litvi 1868 za yaku krim stupenya magistra otrimav Uvarovsku premiyu Protyagom roku perebuvav za kordonom de peresluhav majzhe povnij kurs lekcij vidomih pravoznavciv ta Blyunchli J K po povernennyu v Rosijsku imperiyu v Kenigsberzkij universitetskij biblioteci poznajomivsya z nizkoyu vidan nimecko polskogo miskogo prava Vikladav u Demidivskomu yuridichnomu liceyi m Yaroslavl zi zvannyam ekstraordinarnogo profesora zagalnij kurs istoriyi rosijskogo prava v yakij vklyuchiv zahidno rosijske pravo U 1874 roci pislya zahistu v Harkivskomu universiteti disertaciyi Derzhava i narodna osvita Rosiyi XVIII stolittya ros Gosudarstvo i narodnoe obrazovanie Rossii XVIII veka distav stupin doktora prava U Harkivskomu universiteti v travni 1874 r buv zatverdzhenij u stupeni doktora rosijskoyi istoriyi Vid travnya 1875 r ordinarnij profesor Kiyivskogo universitetu na kafedri istoriyi rosijskogo prava de chitav lekciyi do 1915 roku Uprodovzh 1882 1916 rr golovnij redaktor Kiyivskoyi arheografichnoyi komisiyi U 1887 1893 rr golova Istorichnogo tovaristva Nestora litopiscya dijsnim chlenom yakogo buv vid 1875 roku Osobisto pidgotuvav 5 tomiv vidannya Arhiv Pivdenno Zahidnoyi Rosiyi ros Arhiv Yugo Zapadnoj Rossii opublikuvav pid svoyeyu redakciyeyu 23 tomi M F Vladimirskij Budanov buv nagorodzhenij usima ordenami Rosijskoyi imperiyi do ord Sv Stanislava 1 go st 1892 1865 Chernigivska guberniya pislya 1930 vidomij na Chernigivshini na pochatku XX stolittya vchitel novator Zavershiv odnu z vchitelskih seminarij na terr Chernigivskoyi guberniyi Z 20 veresnya 1889 roku pracyuvav v osvitnih zakladah Ministerstva narodnoyi osviti Z 11 listopada 1896 roku vchitel Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha yake bulo zasnovane odnim z pershih u guberniyi she u 1826 roci U 1902 1904 rokah brav aktivnu uchast u vidkritti 2 go Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha imeni K P Yanovskogo z remisnichim viddilennyam na 60 80 uchniv otrimavshi materialnu ta yuridichnu dopomogu vid Vladimirskogo Budanova M F Ostannij stav pochesnim doglyadachem 2 go uchilisha a F M Vlasenko zaviduyuchim uchilishem u 1904 1918 rokah Takozh vikladav horovij spiv u Berezenskomu vishomu nachalnomu 4 h klasnomu uchilishi u 1911 1917 rokah Buv odruzhenij Druzhina vipusknicya 6 ti klasnoyi zhinochoyi progimnaziyi Iulianiya Diomidivna do shlyubu Krolevec vchitelka Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha u 1896 1904 rr vchitelka 2 go Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha imeni K P Yanovskogo u 1904 1918 rokah mizh 1875 ta 1879 pislya 1918 abo pislya 1930 vidoma na Chernigivshini na pochatku 20 st vchitelka novatorka Zavershila 6 ti klasnu zhinochu progimnaziyu Z 27 veresnya 1896 r vchitelka Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha yake bulo zasnovane odnim z pershih u guberniyi she u 1826 roci U 1910 1918 rokah vchitelka 2 go Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha imeni K P Yanovskogo Bula odruzhena Cholovik Vlasenko Fedir Mihajlovich zaviduyuchij 2 m Berezenskim uchilishem u 1904 1918 rr IV chtv XIX st pislya 1918 vchitel Berezenskogo vishogo nachalnogo 4 h klasnogo uchilisha u 1911 1918 rr U 1909 1910 rr vikonuvav obov yazki vchitelya tam same Podalsha dolya pislya veresnya 1918 r nevidoma IV chtv XIX st pislya 1918 vchitel Berezenskogo vishogo nachalnogo 4 h klasnogo uchilisha u 1911 1918 rr Buv odruzhenij Druzhina Kovalenko Olga Mikolayivna zaviduyucha Berezenskim 1 m prihodskim uchilishem u 1909 1918 rr Podalsha dolya podruzhzhya pislya veresnya 1918 r nevidoma IV chtv XIX st pislya 1918 vchitelka Berezenskogo 1 go prihodskogo uchilisha u 1909 1911 rr zaviduyucha Berezenskim 1 m prihodskim uchilishem u 1912 1918 rr Zavershila 8 klasiv zhinochoyi gimnaziyi Bula odruzhena Cholovik Kovalenko Vasil Mikolajovich vchitel Berezenskogo vishogo nachalnogo 4 h klasnogo uchilisha u 1911 1918 rr Podalsha dolya podruzhzhya pislya veresnya 1918 r nevidoma III chtv XIX st pislya 1918 vchitel Berezenskogo 1 go prihodskogo uchilisha u 1900 1911 rr u 1909 1911 rr vikonuvav obov yazki zaviduyuchogo Berezenskim 1 m prihodskim uchilishem IV chtv XIX st pislya 1915 vchitelka 2 go Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha imeni K P Yanovskogo u 1910 1912 rr Zavershila zhinochu gimnaziyu IV chtv XIX st pislya 1915 vchitelka Berezenskogo 1 go prihodskogo uchilisha u 1909 1915 rr Zavershila zhinochu gimnaziyu IV chtv XIX st Berezna Chernigivskij povit Chernigivskoyi gubberniyi pislya 1918 vchitelka Berezenskogo 1 go prihodskogo uchilisha u 1915 1917 rr Sestra revolyucijogo diyacha Tovstuhi Ivana Pavlovicha ros Dergachyov III chtv XIX st pislya 1918 vchitel Berezenskogo vishogo nachalnogo 4 h klasnogo uchilisha u 1911 1918 rr Pohodiv z donskih kozakiv Buv odruzhenij Podalsha dolya podruzhzhya pislya veresnya 1918 r nevidoma IV chtv XIX st pislya 1918 vchitelka Berezenskogo 2 go Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha imeni K P Yanovskogo ros Zhigachyov III chtv XIX st Ranenburzkij povit Ryazanskoyi guberniyi pislya 1918 vchitel slyusarno kovalskoyi spravi 2 go Berezenskogo odnoklasnogo miskogo prihodskogo uchilisha imeni K P Yanovskogo Stazhuvavsya na kilkoh znachnih pidprimstvah na zavodi firmi Russo Balt parovozo remontnih zavodah Zavdyaki napoleglivij praci lyudini yaka bula dobre obiznana z tehnikoyu chimalo silskih hlopchakiv navchilis remontnij slyusarnij kovalskij spravam Buv odruzhenij Sin Zhigachov ros Zhigachyov Petro Sergijovich IV chtv XIX st Troyicka volost Ranenburzkij povit Ryazanskoyi guberniyi pislya veresnya 1914 zaginuv abo propav bez visti pid chas 1 yi Svitovoyi vijni Rodini P S Zhigachova splachuvali groshovu dopomogu na osnovi rishennya kolegiyi Ranenburzkogo povitovogo viddilu socialnogo zahistu u 1918 1919 rr Podalsha dolya samogo S A Zhigachova pislya veresnya 1918 r nevidoma mizh 1889 ta 1895 pislya 1918 vchitelka novatorka Zavershila 8 ti klasnu zhinochu gimnaziyu U 1914 1918 rr vikladala 2 inozemni movi nimecku ta francuzku u Berezenskomu vishomu nachalnomu 4 h klasnomu uchilishi Vikladannya 2 h suchasnih mov bulo pritamanno klasichnij gimnazichnij osviti dlya 8 mi klasnih cholovichih ta 7 8 klasnih zhinochih gimnazij ale ne u stinah 4 h klasnogo uchilisha zashtatnogo mista To buv odin z pershih yaksho ne pershij takij eksperiment u zakladah Chernigivskoyi gubernskoyi osviti yaka pidporyadkovuvalas Kiyivskomu uchbovomu okrugu Podalsha dolya pislya veresnya 1918 r nevidoma 2 serpnya 1884 Berezna Chernigivskij povit Chernigivska guberniya 26 grudnya 1958 Chernigiv URSR 28 grudnya pohovanij na staromu pravoslavnomu cvintari m Chernigiv vidomij ukrayinskij hudozhnik i pedagog golova Chernigivskoyi filiyi Spilki hudozhnikiv Ukrayini Zavershiv Chernigivske povitove nizche 4 h klasne uchilishe Na bazi risuvalnoyi shkoli Mikoli Murashka v 1901 r stvoryuyetsya Kiyivske hudozhnye uchilishe Same do cogo navchalnogo zakladu vstupaye spochatku vilnim u 1910 r a potim i dijsnim u 1911 r sluhachem zhivopisnogo viddilennya Andrij Petus Sered jogo vikladachiv buli zhivopisci Grigorij Dyadchenko 1869 1921 Volodimir Menk 1856 1920 Fotij Krasickij 1873 1944 Fedir Krichevskij 1879 1947 majbutnij zasnovnik privatnoyi hudozhnoyi studiyi Oleksandr Murashko 1875 1919 U 1913 1914 rr Andrij Petus paralelno z navchannyam u hudozhnomu uchilishi vidviduye studiyu O Murashka majsternist yakogo yak risuvalnika ta kolorista vplinula na zahoplennya grafikoyu molodogo mitcya Pro ce svidchat jogo zhinochi pastelni portreti z fondiv nashogo muzeyu Natalka 1924 Lesya 1917 Oksana 1924 Zhivopisni tvori Petusya yak i grafichni spirayutsya na micnu realistichnu osnovu i svidchat pro visoku tehnichnu pidgotovku Sered nih zokrema Portret materi 1946 Portret divchini 1912 Poyednuyuchi pedagogichnu i tvorchu diyalnist Andrij Yuhimovich aktivno doluchavsya do gromadskogo i hudozhnogo zhittya nezalezhno vid miscya prozhivannya Tak u Mariupoli de vin pracyuvav uchitelem po zakinchenni Kiyivskogo hudozhnogo uchilisha ocholiv realistichnu shkolu zhivopisciv Etyud Okolicya Zhdanova bez datuvannya vidnositsya same do cogo periodu Tut vin znajomitsya z vipuskniceyu vishih zhinochih Bestuzhivskih kursiv Zoyeyu Danilevich z yakoyu odruzhuyetsya v Chernigovi 1916 roku Visokoovichena duhovno bagata zhinka ne raz nadihala hudozhnika na stvorennya yiyi portretiv Portret druzhini bez datuvannya Portret druzhini HHst Z 1922 po 1935 rik podruzhzhya Petusiv zhive v Chernigovi vin pracyuye vikladachem malyuvannya v shkolah vede gurtki organizovuye misceve ob yednannya mitciv realistichnogo napryamku filiyu Asociaciyi hudozhnikiv radyanskoyi Ukrayini 1927 r yaku ocholyuye z 1927 po 1929 roki ta z 1931 po 1935 rik Zavdyaki Andriyu Yuhimovichu u Chernigovi z yavlyayetsya mistecka studiya dlya pidvishennya majsternosti hudozhnikiv pershim kerivnikom yakoyi staye vin sam Aktivna vistavkova diyalnist hudozhnika znachno pozhvavila mistecke zhittya Chernigova U 1928 roci vin iniciyuye zvitnu vistavku novostvorenoyi studiyi spilno z vidomimi kiyivskimi ta harkivskimi hudozhnikami de poryad iz tvorami K Trohimenka M Zhuka G Svitlickogo buv predstavlenij tvorchij dorobok chernigivskih hudozhnikiv U 1927 1929 rokah tvori A Petusya eksponuyutsya u Harkovi a u 1935 roci vin organizovuye pershu oblasnu vistavku dityachoyi hudozhno tvorchosti U 1933 roci po Chernigovu prokotilasya hvilya represij podruzhzhya zalishayetsya bez roboti i u 1935 roci pereyizdit do m Istra Moskovskoyi oblasti U cej chas napisanij spovnenij psihologizmu portret Bezdomnij 1936 Pid chas nastupu nacistskih vijsk derzhav gitlerivskogo bloku na Moskvu rodini Petusiv dovelos evakuyuvatis do Dzhambula Kazahstan i tilki pislya zvilnennya Chernigova hudozhnik povertayetsya do mista U 1945 roci mitec vstupaye do Spilki radyanskih hudozhnikiv Ukrayini ta do Chernigivskogo tovaristva hudozhnikiv Vikonuye ryad tvoriv na temu vidbudovi Chernigova ta portreti partizaniv uchasnikiv Velikoyi Vitchiznyanoyi vijni F Korotkova I Cimbalista V Yaremenka Zajmayuchis organizaciyeyu vistavok i buduchi yih eksponentom pochinayuchi z 1915 roku Andrij Yuhimovich tak i ne mav zhodnoyi prizhittyevoyi personalnoyi vistavki Lishe u 1974 roci Chernigivskim istorichnim muzeyem bula provedena persha personalna vistavka z nagodi 90 richchya mitcya U 1984 roci tvori A Petusya buli peredani do fondiv hudozhnogo muzeyu Z oglyadu na ce nastupna personalna vistavka hudozhnika do jogo 120 richchya vidbulasya vzhe v Chernigivskomu oblasnomu hudozhnomu muzeyi im Grigoriya Galagana u 2004 roci Kovbich Mariya Ulyanivna 27 bereznya 1914 s Gorodishe Sosnickij povit Chernigivska guberniya 12 bereznya 1943 Berezna pohovana u bratskij mogili razom iz inshimi zhertvami nacistskih rozstriliv na Chervonomu cvintari Berezna odna z dvoh razom z Katerinoyu Yevgan pershih zhinok traktoristok Bereznyanshini Narodilasya 1914 roku v rodini selyanina bidnyaka v seli Gorodishe na Chernigivshini U 1934 1935 rr zakinchila kursi mehanizatoriv stvorila pershu u poviti zhinochu traktornu brigadu U yiyi skladi buli zhinki z Berezni po dvi z susudnih sil Gusavki Gorodisha Sinyavki Loknistogo Slava pro napolegivu pracyu brigadi M Kovbich rozishlas po oblasti pro neyi pisali gazeti 1933 roku vstupaye do kolgospu Chervona zirka sela Gorodishe navchayetsya na kursah traktoristiv 1935 roku na kursah kombajneriv U 1938 1941 rokah brigadirka traktornoyi brigadi Berezinskoyi MTS Chernigivskoyi oblasti golova silskoyi radi U 1938 roci yiyi traktorna brigada virobila na traktori HTZ 1046 gektariv zekonomivshi 301 kg palnogo 26 chervnya 1938 roku obrana deputatkoyu Verhovnoyi Radi URSR pershogo sklikannya po Kulikivskij viborchij okruzi 144 Chernigivskoyi oblasti Chlen Mandatnoyi komisiyi Verhovnoyi Radi URSR U 1940 r vstupila do lav KP b U bula nagorodzhena ordenom Znak Poshani za udarnu pracyu u 3 j p yatirichci 07 02 1939 U 1940 abo 1941 r odruzhilasya z berezincem Mikitoyu Podoyu zastupnikom direktora Bereznyanskoyi MTS Mikita Poda zalishavsya u Berezni pid chas timchasovoyi nimeckoyi nacistskoyi okupaciyi 1941 1943 rr organizovuvav pidpilnu robotu Mariya bula vagitnoyu voseni 1942 r narodila sina Oleksandra Naprikinci zimi 1943 r podruzhzhya bulo vidane miscevimi policayami kolaboracionistami do ruh nimeckoyi polvoyi zhandarmeriyi i pislya katuvan strachene razom z inshimi pidpilnikami V ostanni hvilini pered rozstrilom podruzhzhya ridna sestra Mikiti vryatuvala 6 shestimisyachne nemovlya i potim virostila jogo yak ridnogo sina U 1960 1990 ti roki Oleksandr Mikitovich Poda pracyuvav u Berezni brigadirom budivelnoyi brigadi buv nagorodzhenij ordenom Trudovogo Chervonogo Prapora Gricko Verovka 1895 1964 ukrayinskij kompozitor i horovij dirigent pedagog Narodivsya v Berezni Tovstuha Ivan Pavlovich 10 22 lyutogo 1889 18890222 Berezna Chernigivska guberniya 9 serpnya 1935 Moskva uchasnik revolyucijnogo ruhu v Ukrayini agent chernigivskoyi organizaciyi RSDRP sekretar generalnogo sekretarya CK VKP b Josipa Stalina jogo pershij oficijnij biograf zastupnik direktora Institutu Marksa Engelsa Lenina Kandidat u chleni CK VKP b u 1934 1935 rokah Narodivsya 22 lyutogo 1889 roku v mistechku Berezna Chernigivskoyi guberniyi v rodini prikazhchika Pislya smerti materi z 1894 roku vihovuvavsya v Budinku trudolyubstva z 1897 roku v Budinku dlya bidnih u Chernigovi Zakinchiv tririchnu pochatkovu shkolu navchavsya tri roki v Chernigivskomu miskomu uchilishi U 1905 roci vstupiv do realnogo uchilisha v Chernigovi de navchavsya tri roki Z 1908 po 1909 rik navchavsya v Kiyivskomu komercijnomu instituti U 1909 roci stav aktivnim agentom RSDRP u Chernigovi U lipni 1909 roku zaareshtovanij chernigivskoyu zhandarmeriyeyu ale cherez misyac vipushenij pid zastavu U listopadi 1909 roku zaareshtovanij v Kiyevi z listopada 1909 po veresen 1910 roku perebuvav u Chernigivskij v yaznici U veresni 1910 roku rishennyam sudu zaslanij v Sibir Z zhovtnya 1910 po lyutij 1912 roku na zaslanni v selah Golovnih Nechayevka Tutura Verholenskogo povitu Irkutskoyi guberniyi U lyutomu 1912 roku vtik za kordon Tri misyaci perebuvav u Lvovi ta Galichini potim cherez Avstro Ugorshinu v serpni 1912 roku perebravsya do Franciyi Z 1912 po 1914 rik pracyuvav robitnikom akumulyatornogo zavodu UDK u peredmisti Parizha Issi le Mulino buv chlenom sindikatu shoferiv u Parizhi Chlen RSDRP b z 1913 roku Chlen Francuzkoyi socialistichnoyi partiyi z 1914 po 1917 rik Z 1914 po 1917 rik pracyuvav zemlekopom na okopnih robotah pomichnikom kochegara na vodokachci robitnikom na kuhni emigrantskoyi yidalni taksistom u Parizhi U travni 1917 roku cherez Veliku Britaniyu i Norvegiyu povernuvsya do Rosijskoyi Respubliki de do zhovtnya 1917 roku likuvavsya vid tuberkuloza v sanatoriyi dlya amnistovanih v Yalti Z listopada 1917 po berezen 1918 roku pracyuvav sekretarem inspektorskogo viddilu v Centralnomu shtabi Chervonoyi gvardiyi v Moskvi U berezni kvitni 1918 roku zaviduvach dovidkovogo viddilu Narodnogo komisaratu zemlerobstva RRFSR Z kvitnya po zhovten 1918 roku sekretar z zhovtnya 1918 po gruden 1921 roku chlen kolegiyi Narodnogo komisariatu u spravah nacionalnostej RRFSR Same todi vin stav bezzminnim sekretarem i poruchencem Josipa Stalina Z travnya 1919 po gruden 1920 roku faktichno ne pracyuvav vazhko hvoriv tuberkulozom U grudni 1921 roku perevedenij do aparatu CK RKP b u zv yazku z perehodom tudi Stalina Z grudnya 1921 po kviten 1922 roku pracyuvav organizatorom zaviduvachem osobistogo sekretariatu Stalina U kvitni 1922 berezni 1924 roku zastupnik zaviduvacha v berezni 1924 sichni 1926 roku zaviduvach Byuro Sekretariatu CK RKP b pomichnik generalnogo sekretarya CK RKP b Josipa Stalina Odnochasno z listopada 1924 po traven 1926 roku pracyuvav pomichnikom direktora Institutu V I Lenina pri CK RKP b 22 sichnya 1926 22 lipnya 1930 roku zaviduvach Sekretnogo viddilu CK VKP b 1 j pomichnik generalnogo sekretarya CK VKP b Josipa Stalina U 1930 roci pracyuvav chlenom redakciyi zhurnalu Partijnyj arhiv 22 lipnya 1930 listopadi 1931 roku zastupnik direktora Institutu V I Lenina pri CK VKP b U listopadi 1931 9 serpnya 1935 roku zastupnik direktora Institutu Marksa Engelsa Lenina pri CK VKP b chlen redakciyi zhurnalu Proletarskaya revolyuciya Same Tovstuha buv pershim oficijnim biografom Josipa Stalina robotu yakogo opublikovano 1922 roku v dodatku do 41 go tomu enciklopediyi Granat pid rubrikoyu Diyachi Zhovtnevoyi revolyuciyi Cherez p yat rokiv vona vijshla okremim vidannyam z nakladom 50 tisyach primirnikiv Pomer 9 serpnya 1935 roku vid tuberkulozu u Moskvi urna z prahom pohovana v Kremlivskij stini Dem yanenko Mariya Yakivna 27 kvitnya 1920 za inshimi danimi 11 bereznya 1921 m Berezna Chernigivskogo povit Chernigivskoyi guberniyi URSR 10 kvitnya 2004 Kiyiv Ukrayina ukrayinska movoznavicya Navchalas u Harkivskomu instituti inozemnih mov zakinchila 1 j Moskovskij pedagogichnij institut inozemnih mov 1941 navchalas u Vijskovomu instituti inozemnih mov Pracyuvala v Golovnomu rozviduvalnomu upravlinni Genshtabu Chervonoyi Armiyi 1944 1950 referentkoyu perekladachkoyu v Ukrayinskomu tovaristvi kulturnogo zv yazku za kordonom 1951 1992 u Kiyivskomu universiteti docent kafedri romanskoyi filologiyi Naukovi doslidzhennya stosuyutsya problem teoretichnoyi ta eksperimentalnoyi fonetiki francuzkoyi movi zistavnoyi fonetiki francuzkoyi rosijskoyi ukrayinskoyi mov metodiki vikladannya inozemnoyi movi Nagorodzhena ordenom Za muzhnist 3 go stupenya 1999 medalyami Za doblesnij trud u roki Velikoyi Vitchiznyanoyi vijni 1946 Za trudovu vidznaku Veteran praci Uchasnicya 2 yi svitovoyi vijni Avtorka ta spivavtorka piduchnikiv 1 Vstupnij kurs fonetiki francuzkoyi movi 1971 2 Osnovy obshej metodiki obucheniya inostrannym yazykam Teoreticheskij kurs Posob 1971 1984 3 Pour parler francais 1997 usi u spivavt 4 Suchasna francuzka vimova Teoriya i praktika Navch posib 2004 usi Kiyiv A Greben 1878 1961 ukrayinskij lirnik narodivsya v Berezni navchavsya u Tereshka Parhomenka Znav 6 dum bagato narodnih pisen religijnih psalmiv Ves repertuar Avrama Rodionovicha buv zapisanij na magnitofonnu strichku v 1950 tih rokah osin 1921 m Berezna Chernigivskij povit Chernigivskoyi guberniyi pislya 1994 Berezna Chernigiv ukrayinskij radyanskij vijskovij komandir major Zavershiv 7 mi klasnu shkolu Pracyuvav v odnomu z 3 h Bereznyanskih kolgospiv U zhovt 1939 r buv mobilizovanij Bereznyanskim RVK do lav RSChA Uchasnik vijni z nacistskoyu Nimechchinoyu z chervnya 1941 r 22 06 1941 r 10 09 1943 r Pivdennij Front 10 09 1943 r 8 08 1944 r 1 j Ukrayinskij Front 8 08 1944 r 9 05 1945 r 4 j Ukrayinskij Front Buv trichi poranenij U 1943 1945 r st lejt ad yutant 3 go bat 985 sp 226 sd 11 sk U period 1941 1945 rr buv nagorodzhenij 1 ord Kr Zirki 5 08 1944 r za vmilu organizaciyu ta vlasnij geroyizm pri vidbitti napadu mehanizovanoyi shturmovoyi grupi nimecko ugorskih vijsk na shtab polku 5 08 1944 r 2 ord O Nevskogo 14 02 1945 r za vmilu organizaciyu kerivnictvom vognevih zasobiv bataljonu i osobistij geroyizm pri zahoplenni visoti 602 0 u girsko lisistij miscevosti ta osobiste komanduvannya vidobrazhennyam kontratak suprotivnika na cyu visotu 29 09 1944 04 10 1944 r ord Vitchiznyanoyi vijni 2 go st 15 06 1945 r za uchast u Moravsko Ostravskij nastupalnij operaciyi yuvilenim ord ord Vitchiznyanoyi vijni 1 go st 6 04 1985 r bagatma medalyami 1904 m Berezna Chernigivskij povit Chernigivskoyi guberniyi pislya grudnya 1944 1 j Biloruskij Front meshkanec m Berezna uchasnik 2 yi svitovoyi vijni Brat Oleksiya Petrovicha Anikejchika 1907 r n ta Yeliseya Petrovicha Anikejchika 1912 r n uchasnikiv 2 yi svitovoyi vijni Otrimav pochatkovu osvitu Pracyuvav v odnomu z 3 h Bereznyanskih kolgospiv U chervni 1941 r buv mobilizovanij Bereznyanskim RVK do lav RSChA Uchasnik bitvi pid Kurskom vizvolennya pivnichnih oblastej URSR Biloruskoyi RSR U lipni veresni 1943 r chervonoarmiyec 1150 sp 342 sd Bryanskogo Frontu Buv nagorodzhenij medallyu Za Vidvagu 23 08 1943 r za svoyechasne postachannya garyachogo harchuvannya ta osobistu uchast u vidbitti kontratak suprotivnika u chas vizvolennya sel Shablikinskogo rajonu Orlovskoyi oblasti u period 21 07 1943 17 08 1943 r Zaginuv na fronti Lishafaj Petro Ivanovich 22 serpnya 1913 m Berezna Chernigivskij povit Chernigivskoyi guberniyi 4 bereznya 2004 Chernigiv ukrayinskij radyanskij vijskovij komandir pidpolkovnik Geroj Radyanskogo Soyuzu 24 03 1945 Ce zvannya otrimav za geroyizm u boyah za zvilnennya Varshavi stolici Polshi Voyuvav na Pivdenno Zahidnomu Bryanskomu Centralnomu 1 mu Biloruskomu frontah u 2 j TA 65 j A 61 j A Nagorodzhenij ordenom Lenina dvoma ordenami Chervonogo Prapora dvoma ordenami Vitchiznyanoyi vijni I stupenya ordenom Oleksandra Nevskogo bagatma medalyami Pislya vijni 1941 1945 rr sluzhiv vijskovim budivelnikom do bereznya 1957 roku chasu demobilizaciyi Na budinku v Chernigovi de meshkav Petro Lishafaj vstanovleno memorialnu doshku 9 serpnya 1896 m Berezna Chernigivskij povit Chernigivskoyi guberniyi 28 sichnya 1974 selo Berezna Menskij rajon Chernigivskoyi obl URSR ukrayinskij radyanskij vijskovij komandir pidpolkovnik Sin Denisa Andrijovicha Svislockogo mizh 1832 i 1862 1929 Berezna ta Tetyani Vasilivni do shlyubu Anikejchik 1865 Berezna 1946 Berezna Brat Nadii Denisivni Zhuk Grigoriya Denisovicha Svislockogo Ivana Denisovicha Svislockogo Uchasnik 1 yi a 2 yi svitovih voyen 1914 1918 rr pidporuchik poruchik R I A uchasnik bojovih dij na Zahidnomu ta Pivdenno Zahidnomu Frontah U 1918 1919 rr uchasnik oboroni Chernigovshini vid vijsk A Denikina i zagoniv riznih atamaniv zelenih U 1920 1923 rr yak kolishnij oficer perebuvav na obliku u Kiyivskomu DPU U skladi komandnogo skladu RSChA z 1926 r U 1941 1945 rr voyuvav na Pivdenno Zahidnomu Bryanskomu Centralnomu Voronezkomu 1 mu Ukrayinskomu frontah u skladi 13 yi A Nagorodzhenij ordenami Vitchiznyanoyi vijni 1 go ta 2 go stupeniv ordenom Chervonoyi Zirki bagatma medalyami 1900 m Berezna Chernigivskij povit Chernigivskoyi guberniyi pislya grudnya 1941 uchasnik 2 yi svitovoyi vijni Sin Denisa Andrijovicha Svislockogo mizh 1832 i 1862 1929 Berezna ta Tetyani Vasilivni do shlyubu Anikejchik 1865 Berezna 1946 Berezna Brat Nadiyi Denisivni Zhuk Mikoli Denisovicha Svislockogo Ivana Denisovicha Svislockogo Uchasnik vizvolnih zmagan 1918 1921 rr U veresni 1941 r buv mobilizovanij Bereznyanskim RVK Uchasnik 2 yi svitovoyi vijni Pislya grudnya 1941 g jogo dolya nevidoma Suchasniki uchitelka Bereznyanskogo opornogo zakladu zasluzhenij vchitel Ukrayini Mikola Zheleznyak 1960 avtor ponad 140 naukovih publikacij chlen redkolegij kilkoh enciklopedichnih vidan Vikonuvach obov yazkiv direktora Institutu enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini kandidat filologichnih nauk Narodivsya v Berezni Morozyuk Svitlana Sergiyivna 1937 ukrayinska botanik i pedagog Kandidat biologichnih nauk Vidminnik osviti Ukrayini Narodilasya v Berezni Ivan Korbach zhurnalist i pismennik laureat oblasnoyi premiyi im M M Kocyubinskogo avtor istorichnogo romanu Sotniki Narodivsya v Berezni Molodshij M P narodnij majster Ukrayini vipalyuvannya ta inkrustaciyi po derevu solomkoyu Narodivsya v Berezni Kolesnik M J vidomij hudozhnik zhivopisec Narodivsya v BerezniGalereyaBratska mogila Vulicya Kolodyaz Pam yatnik Grigoriyu Verovci Mogila voyina internacionalista Burkovskogo Pam yatnij znak voyinam odnoselchanam Avtostanciya Univermag Bereznyanskij istoriko krayeznavchij muzej imeni G G Verovki Cerkva Scenichnij majdanchik Skver u centri selisha Centralna chastina Bereznyanske lisnictvo Vezha PRSDiv takozhPerelik naselenih punktiv sho postrazhdali vid Golodomoru 1932 1933 Chernigivska oblast PrimitkiChiselnist nayavnogo naselennya Ukrayini na 1 sichnya 2022 roku PDF ukrstat gov ua ukr DERZhSTAT UKRAYiNI Postanova Verhovnoyi Radi Ukrayini vid 17 lipnya 2020 roku 807 IX Pro utvorennya ta likvidaciyu rajoniv Arhiv originalu za 25 zhovtnya 2017 Procitovano 24 zhovtnya 2017 Arhiv originalu za 4 lipnya 2014 Procitovano 23 sichnya 2022 Krivoshiya V V Kozacka starshina Getmanshini Enciklopediya K Stilos 2010 792 s S 658 Lunyak Ye M Livoberezhnij pohid Yana II Kazimira 1663 1664 rr u visvitlenni francuzkogo istorika Mishelya Russo de la Valetta Ye Lunyak Nizhinska starovina 2013 Vip 16 S 115 124 Rezhim dostupu 1 Korbach I M Sho za lyudi berezinci Zapiski zemlyaka K Ukr centr duhov kulturi 1996 336 s 16 vkl S 102 104 192 Krivoshiya V V Kozacka starshina Getmanshini Enciklopediya K Stilos 2010 792 s S 39 288 Pricak O Rid Skoropadskih Istorichno genealogichna studiya Lviv 1938 Krivoshiya V V Kozacka starshina Getmanshini Enciklopediya K Stilos 2010 792 s S 39 660 Lysenko Proishozhdenie familii Sajt Beket Rezhim dostupu https web archive org web 20220123181316 http beket com ua issledovanie familij lysenko Arhivovano23 sichnya 2022 u Wayback Machine Krivoshiya V V Kozacka starshina Getmanshini Enciklopediya K Stilos 2010 792 s S 472 Garusova O Obrazovatelnye proekty Bessarabskogo dvoryanstva serediny XIX veka Pinchuk Yu A VLADIMIRSKIJ BUDANOV Mihajlo Flegontovich Elektronnij resurs Enciklopediya istoriyi Ukrayini T 1 A V Redkol V A Smolij golova ta in NAN Ukrayini Institut istoriyi Ukrayini K V vo Naukova dumka 2003 688 s il Rezhim dostupu http www history org ua termin Vladymyrskyj Budanov M 20 kvitnya 2016 u Wayback Machine ostannij pereglyad 22 01 2022 Spisok lic sluzhashih po vedomstvu Ministerstva Narodnago prosvesheniya na 1915 god Petrograd Senatskaya tipografiya 1915 872 s S 603 Kalendar Chernigovskoj gubernii na 1911 g Chernigov Tipografiya gubernskogo pravleniya 1910 376 s S 68 69 Kalendar Chernigovskoj gubernii na 1915 g Chernigov Tipografiya gubernskogo pravleniya 1914 462 s S 77 Kalendar Chernigovskoj gubernii na 1916 g Chernigov Tipografiya gubernskogo pravleniya 1915 472 s S 78 Kalendar Chernigovskoj gubernii na 1916 g Chernigov Tipografiya gubernskogo pravleniya 1915 462 s S 78 PDF Arhiv originalu PDF za 23 sichnya 2022 Procitovano 23 sichnya 2022 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z tekstom archived copy yak znachennya parametru title posilannya Znamenni i pam yatni dati po Chernigivskij oblasti na 2014 rik skl L V Studonova I Ya Kaganova vidp za vip I M Aliferenko Chernigiv 2013 40 s S 10 Rezhim dostupu 2 22 sichnya 2022 u Wayback Machine Andrij Yuhimovich Petus 1884 1958 Do 130 richchya vid dnya narodzhennya Chernigivskij oblasnij hudozhnij muzej imeni Grigoriya Galagana 01 grudnya 2014 12 44 Rezhim dostupu http prostir museum ua post 33857 22 sichnya 2022 u Wayback Machine Korbach I M Sho za lyudi berezinci Zapiski zemlyaka K Ukr centr duhov kulturi 1996 336 s 16 vkl S 180 181 10 lyutogo za starim stilem eu univ kiev ua Arhiv originalu za 25 veresnya 2019 Procitovano 23 sichnya 2020 Perechen mobilizovannyhv gody Vtoroj Mirovoj vojny Bereznyanskim RVK Ukrainskaya SSR Chernigovskaya obl Rezhim dostupu 3 25 sichnya 2022 u Wayback Machine Arhiv originalu za 25 sichnya 2022 Procitovano 29 travnya 2022 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z tekstom archived copy yak znachennya parametru title posilannya 4 Tinchenko Ya Yu Kniga ucheta lic sostoyavshih na osobom uchete byvshih belyh oficerov v organah GPU Ukrainy Harkov SAGA 2012 Tom IV S Ya Perechen mobilizovannyh v gody Vtoroj Mirovoj vojny Bereznyanskim RVK Ukrainskaya SSR Chernigovskaya obl Rezhim dostupu 5 25 sichnya 2022 u Wayback Machine Arhiv originalu za 13 chervnya 2020 Procitovano 24 chervnya 2020 DzherelaMenskij rajon Selo Berezna 4 bereznya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2001 2023 ISBN 966 02 2074 X Pogoda Berezna 6 kvitnya 2020 u Wayback Machine PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Berezna selishe Kovalenko V P Berezij 28 kvitnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V 688 s il ISBN 966 00 0734 5 Vermenich Ya V Berezna 6 bereznya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V 688 s il ISBN 966 00 0734 5 Bank danih Derzhavnoyi sluzhbi statistiki Ukrayini 31 lipnya 2014 u Wayback Machine ukr Cities amp towns of Ukraine 21 bereznya 2022 u Wayback Machine angl ukr Berezne Slownik geograficzny Krolestwa Polskiego Warszawa Druk Wieku 1880 T I S 142 pol