Цю сторінку запропоновано перейменувати на . Можливо, її поточна назва не відповідає нормам української мови або . Пояснення причин і обговорення — на сторінці . |
Чудини (заволоцькі) — (фін. tšuudit) — асимільований фіно-угорський народ, що жив на Півночі сучасної Росії у Заволоччі. Вперше згадується в Повісті временних літ. Однозначної думки щодо етнічного складу заволоцької чуді серед дослідників немає. Цей народ (народи) тепер повністю асимільований серед росіян, вепсів, а також частково серед комійців.
Чудини | |
---|---|
Близькі до: | вепси, тоємці |
Мова | чудська, російська |
Релігія | язичництво, православ'я |
Історія згадок
У країнах же Яфета сидять русь, чудь і різні народи: меря, мурома, весь, мордва, заволоцька чудь, перм, печера, ям, угра, литва, зимігола, корсь, летгола, ліви.
Етнічний склад
Ще в XIX сторіччі багатьма дослідниками висловлювалися гіпотези про етнічну приналежність давніх мешканців Заволоччя:
- Андрій Шегрен і Матіас Кастрен вважали їх предками обонезької чуді й єднали з ємью;
- Петро Єфименко, грунтуючись на авторитеті Даніеля Європеуса, ототожнював їх з югрою;
- І. П. Барсов вважав, що заволоцька чудь — узагальнене позначення всіх народів, що населяли Заволоччя.
- Але у Повісті временних літ автор не ототожнював чудь заволоцьку а ні з вепсами (весью), а ні з перм'ю, а ні з печерою. Тож чудь заволоцька є окремим народом або групою народів.
У руських літописах екзоетнонім «чудь» традиційно застосовувався до двох фіно-угорським народам: естів і вепсів. Саме вепсів (а точніше — літописну весь) багато вчених вважають наймовірнішим етносом заволоцької чуді. Зокрема, В. В. Піменов вважав, що саме весь, що зайняла до кінця I тисячоріччя Заволоччя, була зустрінута там слов'янами в IX — X сторіччях. Раніше аналогічну гіпотезу висловлював Дмитро Бубріх, який також вважав весі, що володіла західним і південно-західним проходом у Заволоччя складала конкуренцію меря, що рухалася з півдня річкою Юг.
Ймовірно, що чудь біла високого зросту для слов'ян, бо у давнину "чудом", "чуддю" позначали велетнів.
Археологічні пам'ятки
У народній пам'яті зберігалися відомості про належність залишків земляних фортець, могильників і поселень. Вони мали назви з прикметником «чудський», наприклад, урочище, де колись стояла фортеця могли називати «Чудський городок». Саме такого роду вказівки і служать підказкою археологам.
Однозначно пов'язати з чудью до теперішнього часу можна досить невелике число пам'яток: над Сухоною і її притоках це Усть-Пуя, Корбала, Мар'їнська, Кудрино; в верхів'ях Лузи — Лойма і Вєкшор.
За результатами розкопок чудська матеріальна культура мала примітивну гончарну майстерність, без застосування кола, з прикрасою кераміки ямочно-гребінчастим орнаментом, характерним для фінно-угрів. Настільки ж характерною прикрасою були «гучні» підвіски з бронзи у вигляді качечки або коника. З одягу можна відзначити плащі з фібулами у чоловіків, довгі лляні сорочки, косоклинні глухі сарафани і обручі з накладкою з берести у жінок. Виявлено численні бронзові жіночі прикраси й нечисленні прикраси можна віднести до чоловічих. Крім полювання і рибальства було поширене землеробство. Головним об'єктом торгівлі були шкурки хутрових тварин.
Чудь білоока
Чудь білоока (чудаки́) — стародавній міфічний народ, персонажі російського і фінно-угорського (зокрема комійського і саамского) фольклору.
Цей міфологічний персонаж близький за значенням до європейських сидів, ельфам, гномам. Подібні легенди відомі у російських Уралу про , у сибірських татар і мансійців – про савірів, у алтайців — про , у ненців — про Сигитря.
Цікаві факти
У Архангельській області Росії є село Чучепала, яке отримало свою назву тому, що тут остання чудь пала.
У Вологодській області Російської Федерації, у Ніколораменській сільраді є три села з назвами «Передні Чуді», «Середні Чуді», «Задні Чуді».
У Олександра Блока зустрічається згадка Чуді:
![]() | Чудь начудила, да Меря наміряла/Гатей, доріг, да стовпів верстових. | ![]() |
Примітки
- . Архів оригіналу за 27 листопада 2010. Процитовано 13 листопада 2010.
- . Архів оригіналу за 23 лютого 2022. Процитовано 23 лютого 2022.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title () - Кругляшова В.П. . Уральская библиотека. Архів оригіналу за 8 грудня 2015. Процитовано 13 листопада 2010.
- Бубрих, Д.В. {{{Заголовок}}}. — Петрозаводск, 1947.
- А. Комогорцев. Таинственная Чудь // "Тайны. Открытия. Приключения". — 2009. — № 2.
- Словарь церковно-славянскаго языка / Подъ ред. А. Х. Востокова. — С.-Петербургъ: Второе отдѣление Императорской Академіи Наукъ, 1861. — Т. II. — С. 570.
- Криничная, 1991.
- Бессонов, 2016.
- Лимеров, 2009.
- Пименов, 1965.
- Рочев, 1985.
Бібліографія
- Рябинин Е. А. Финно-угорские племена в составе Древней Руси. СПб.: Изд-во СПбГУ, 1997. 260 с.
Посилання
- Фільм «Чудь заволочская» [ 31 грудня 2012 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Cyu storinku zaproponovano perejmenuvati na Mozhlivo yiyi potochna nazva ne vidpovidaye normam ukrayinskoyi movi abo pravilam imenuvannya statej u Vikipediyi Poyasnennya prichin i obgovorennya na storinci Chudini zavolocki fin tsuudit asimilovanij fino ugorskij narod sho zhiv na Pivnochi suchasnoyi Rosiyi u Zavolochchi Vpershe zgaduyetsya v Povisti vremennih lit Odnoznachnoyi dumki shodo etnichnogo skladu zavolockoyi chudi sered doslidnikiv nemaye Cej narod narodi teper povnistyu asimilovanij sered rosiyan vepsiv a takozh chastkovo sered komijciv ChudiniBlizki do vepsi toyemciMova chudska rosijskaReligiya yazichnictvo pravoslav yaIstoriya zgadokU krayinah zhe Yafeta sidyat rus chud i rizni narodi merya muroma ves mordva zavolocka chud perm pechera yam ugra litva zimigola kors letgola livi Povist vremennih litEtnichnij skladShe v XIX storichchi bagatma doslidnikami vislovlyuvalisya gipotezi pro etnichnu prinalezhnist davnih meshkanciv Zavolochchya Andrij Shegren i Matias Kastren vvazhali yih predkami obonezkoyi chudi j yednali z yemyu Petro Yefimenko gruntuyuchis na avtoriteti Danielya Yevropeusa ototozhnyuvav yih z yugroyu I P Barsov vvazhav sho zavolocka chud uzagalnene poznachennya vsih narodiv sho naselyali Zavolochchya Ale u Povisti vremennih lit avtor ne ototozhnyuvav chud zavolocku a ni z vepsami vesyu a ni z perm yu a ni z pecheroyu Tozh chud zavolocka ye okremim narodom abo grupoyu narodiv U ruskih litopisah ekzoetnonim chud tradicijno zastosovuvavsya do dvoh fino ugorskim narodam estiv i vepsiv Same vepsiv a tochnishe litopisnu ves bagato vchenih vvazhayut najmovirnishim etnosom zavolockoyi chudi Zokrema V V Pimenov vvazhav sho same ves sho zajnyala do kincya I tisyachorichchya Zavolochchya bula zustrinuta tam slov yanami v IX X storichchyah Ranishe analogichnu gipotezu vislovlyuvav Dmitro Bubrih yakij takozh vvazhav vesi sho volodila zahidnim i pivdenno zahidnim prohodom u Zavolochchya skladala konkurenciyu merya sho ruhalasya z pivdnya richkoyu Yug Jmovirno sho chud bila visokogo zrostu dlya slov yan bo u davninu chudom chuddyu poznachali veletniv Arheologichni pam yatkiU narodnij pam yati zberigalisya vidomosti pro nalezhnist zalishkiv zemlyanih fortec mogilnikiv i poselen Voni mali nazvi z prikmetnikom chudskij napriklad urochishe de kolis stoyala fortecya mogli nazivati Chudskij gorodok Same takogo rodu vkazivki i sluzhat pidkazkoyu arheologam Odnoznachno pov yazati z chudyu do teperishnogo chasu mozhna dosit nevelike chislo pam yatok nad Suhonoyu i yiyi pritokah ce Ust Puya Korbala Mar yinska Kudrino v verhiv yah Luzi Lojma i Vyekshor Za rezultatami rozkopok chudska materialna kultura mala primitivnu goncharnu majsternist bez zastosuvannya kola z prikrasoyu keramiki yamochno grebinchastim ornamentom harakternim dlya finno ugriv Nastilki zh harakternoyu prikrasoyu buli guchni pidviski z bronzi u viglyadi kachechki abo konika Z odyagu mozhna vidznachiti plashi z fibulami u cholovikiv dovgi llyani sorochki kosoklinni gluhi sarafani i obruchi z nakladkoyu z beresti u zhinok Viyavleno chislenni bronzovi zhinochi prikrasi j nechislenni prikrasi mozhna vidnesti do cholovichih Krim polyuvannya i ribalstva bulo poshirene zemlerobstvo Golovnim ob yektom torgivli buli shkurki hutrovih tvarin Chud bilookaChud bilooka chudaki starodavnij mifichnij narod personazhi rosijskogo i finno ugorskogo zokrema komijskogo i saamskogo folkloru Cej mifologichnij personazh blizkij za znachennyam do yevropejskih sidiv elfam gnomam Podibni legendi vidomi u rosijskih Uralu pro u sibirskih tatar i mansijciv pro saviriv u altajciv pro u nenciv pro Sigitrya Cikavi faktiU Arhangelskij oblasti Rosiyi ye selo Chuchepala yake otrimalo svoyu nazvu tomu sho tut ostannya chud pala U Vologodskij oblasti Rosijskoyi Federaciyi u Nikoloramenskij silradi ye tri sela z nazvami Peredni Chudi Seredni Chudi Zadni Chudi U Oleksandra Bloka zustrichayetsya zgadka Chudi Chud nachudila da Merya namiryala Gatej dorig da stovpiv verstovih Primitki Arhiv originalu za 27 listopada 2010 Procitovano 13 listopada 2010 Arhiv originalu za 23 lyutogo 2022 Procitovano 23 lyutogo 2022 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z tekstom archived copy yak znachennya parametru title posilannya Kruglyashova V P Uralskaya biblioteka Arhiv originalu za 8 grudnya 2015 Procitovano 13 listopada 2010 Bubrih D V Zagolovok Petrozavodsk 1947 A Komogorcev Tainstvennaya Chud Tajny Otkrytiya Priklyucheniya 2009 2 Slovar cerkovno slavyanskago yazyka Pod red A H Vostokova S Peterburg Vtoroe otdѣlenie Imperatorskoj Akademii Nauk 1861 T II S 570 Krinichnaya 1991 Bessonov 2016 Limerov 2009 Pimenov 1965 Rochev 1985 BibliografiyaRyabinin E A Finno ugorskie plemena v sostave Drevnej Rusi SPb Izd vo SPbGU 1997 260 s PosilannyaFilm Chud zavolochskaya 31 grudnya 2012 u Wayback Machine