Коковцов Володимир Миколайович (6 (18) квітня 1853 р., село Горна-Покровське, Боровичського повіту Новгородської губернії — 29 грудня 1943 р., Париж) — державний діяч, фінансист, дійсний таємний радник (1905), статс-секретар (1905), сенатор (1900), член Державної Ради (1905), 1896—1902 рр. — товариш міністра фінансів і найближчий помічник С. Ю. Вітте, міністр фінансів у 1904—1905 рр., з 24 квітня 1906 р. по 1 січня 1914 р. — міністр фінансів, одночасно з 11 вересня 1911 р. — голова Ради міністрів.
Коковцов Володимир Миколайович | |
---|---|
рос. Владимир Николаевич Коковцов | |
![]() | |
Народився | 18 (30) квітня 1853 Боровичі, Новгородська губернія, Російська імперія або Новогород, Російська імперія |
Помер | 29 січня 1943[1] (89 років) VIII округ Парижа, Париж, Франція |
Поховання | Сент-Женев'єв-де-Буа |
Країна | ![]() |
Діяльність | політик, державний діяч, банкір |
Галузь | економічна політика[2] і банківська справа[2] |
Alma mater | d |
Знання мов | російська[1][2] |
Титул | граф[d] |
Посада | d, d, голова Уряду Російської Федерації, d і член Державної ради Російської імперії[d] |
Конфесія | православ'я |
Рід | d |
Батько | Q121096650? |
У шлюбі з | Q124317959? |
Нагороди | |
![]() | |
|
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt4THlWRU1DVTVRU1ZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ01pVkVNU1U0TmlWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ01pNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RKVVF3SlRsQkpVUXdKVUpGSlVRd0pVSkJKVVF3SlVKRkpVUXdKVUl5SlVReEpUZzJKVVF3SlVJMUpVUXdKVUl5TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Біографія
Походження та початок роботи у вищих державних установах
В. М. Коковцов народився 6 квітня 1853 р. в маєтку Горна-Покровське, Боровичського повіту Новгородської губернії. Представник дворянського роду Коковцових. Батько — Микола Васильович Коковцов (1814—1873 рр.) — служив підполковником у Корпусі інженерів шляхів сполучення.
Навчався у 2-й Санкт-Петербурзькій гімназії. У 1866 р. у числі найкращих учнів був переведений у Олександрівський (Царскосільський) ліцей, закінчивши який у 1872 р., отримав елітну освіту. Згідно з формулярним списком, Коковцов закінчив ліцей із золотою медаллю та чином IX класу. Після чого продовжив освіту в Імператорському Петербурзькому університеті, з зарахуванням проведеного в університеті часу в дійсну службу. Відрізнявся успіхами в багатьох науках, прагнув присвятити себе кар'єрі вченого зі спеціальності «державне право», скласти докторські іспити. Проте, раптова смерть батька завадила йому присвятити себе науковій кар'єрі.
У 1873—1879 рр. служив у Міністерстві юстиції, а в 1879—1890 рр. був старшим інспектором і помічником начальника тюремного управління Міністерства внутрішніх справ. У своїх «Спогадах» Коковцов відзначить:
![]() | «Я згадую цю пору моє діяльності з величезною вдячністю. Вона дала мені можливість здобути різного роду пізнання в нашій адміністративній службі, я їм зобов’язаний тим, що у багатьох випадках моєї наступної роботи я вивився більш підготовленим, ніж багато моїх співробітників . | ![]() |
У 1890—1896 рр. обіймав посади від помічника статс-секретаря до товариша державного секретаря (по Департаменту державної економіки) у Державній канцелярії. Досконало вивчив питання бюджету, державного господарства. Ці роки дали йому можливість ретельно підготуватись до наступних років служби.
В 1896 р. отримав посаду товариша міністра фінансів і залишався на ній до 1902 р. Коковцов успішно співпрацював з міністром фінансів С. Ю. Вітте. Неодноразово отримував подяки від начальства за сприяння розвитку російської промисловості, у тому числі — за активну участь у розробці проєкту закону про казенну винну монополію. Фінансова політика В. Коковцова базувалась на збереженні твердого курсу рубля та золотого грошового обігу.
1900 р. — сенатор. У 1901—1903 рр. під головуванням Коковцова діяла комісія по дослідженню питання про зміни з 1891 по 1900 р. добробуту сільського населення середньоземлеробських губерній, порівняно з іншими місцевостями Європейської Росії. Матеріали, зібрані комісією, розроблені та видані Департаментом окладних зборів у 1903 р.
З 1902 по 1904 рр. Коковцов був секретарем Державної ради. Відрізнявся честолюбством, але не випрошував нагород. За політичними поглядами — переконаний монархіст.
Міністр фінансів
З 5 лютого 1904 р. по 24 жовтня 1905 р. — міністр фінансів з доданими йому закладами торгівлі, промисловості, залізничних справ. 24 жовтня 1905 р., коли головою Ради міністрів був призначений С. Ю. Вітте, місце В. М. Коковцова обійняв І. П. Шипов, але при утворенні кабінету І. Л. Горемикіна (24 квітня 1906 р.) Коковцов знову став очільником Міністерства фінансів і зберігав цю посаду до січня 1914 р.
Управління Коковцова фінансами в період 1904—1905 рр. збіглося з російсько-японською війною. Головна увага міністра була прикута до вишукування джерел для покриття військових витрат. Він провів низку позик, збільшив мита зі спадщини, акцизи пива, сірників, дріжджів, нафти, здійснив гербовий збір. Брав участь в укладанні торговельного договору з Німеччиною терміном на 12 років.
З 1905 р. Коковцов — член Державної ради. Брав участь у вирішенні «робітничого питання». Очолив комісію, що виробила програму, яка включала перегляд закону про страйки, скорочення робочого дня, створення лікарняних кас. Проте, програма мала рекомендаційний характер і не була реалізована на практиці. Як член Державної Ради у 1905 р. брав участь в розробці проєкту законодорадчої Думи в комісії О. Г. Булигіна.
З 26 квітня 1906 р. по 30 січня 1914 р. Коковцова знову обрано міністром фінансів. Своїм головним завданням міністр вважав збереження в Росії фінансової системи, заснованої на золотому грошовому обігу. Він вважав, що золотий запас повинен був стати основою для міжнародних розрахунків; бути резервом в разі необхідності екстрених платежів за вкладами населення або через війну. Міністр також вважав, що обережне підвищення податків можливо лише як другорядна міра для покриття державних витрат, а пріоритет повинен віддаватися природному зростанню податкових надходжень від розвитку сільського господарства, промисловості та торгівлі. Коковцов був прихильником залучення іноземного капіталу в російську промисловість.
Під час засідання III Державної думи 24 квітня 1908 р. Коковцов вимовив фразу:
![]() | «У нас парламенту, слава Богу, ще немає» | ![]() |
. Слова ці, які зустріли оплесками праві та свистом ліві, були відзначені головою М. О. Хомяковим як «невдалий вираз»; але вже під час наступного засідання голова змушений був вибачитися та взяти свої слова назад.
У 1910 р. Коковцов здійснив невигідну для державних фінансів угоду, продавши за біржовою, в той час невисокою ціною, акції Владикавказької залізниці, що належали казні.
З загальнополітичних питань Коковцов до свого призначення головою Ради міністрів публічно не висловлювався. Проте, було відомо, що в засіданнях Ради міністрів він заперечував проти законопроєкту про новий порядок видання законів, що стосувалися Фінляндії, та взагалі висловлювався проти крайнощів націоналістичного курсу. Багато хто чекав, що його призначення на посаду голови Ради міністрів знаменує деякий поворот в загальній політиці.
Голова Ради міністрів
1911 р. Коковцов став головою Ради Міністрів зі збереженням посади міністра фінансів. 6 вересня 1911 р., після вбивства П. А. Столипіна, Микола II ухвалив рішення про призначення головою Ради міністрів В. М. Коковцова, а міністром внутрішніх справ — О. М. Хвостова (Столипін займав обидві ці посади одночасно). Проте, Коковцов відмовився від спільної служби з Хвостовим і запропонував царю вибрати одного з них двох. 10 вересня він навіть відіслав цареві листа, в якому негативно характеризував Хвостова. 14 вересня Микола II ухвалив рішення призначити міністром внутрішніх справ О. О. Макарова. Однією з гіпотез може бути положення про просування В. М. Коковцова на посаду голову Ради міністрів представниками політичних кіл, які бажали відсторонення Г. Распутіна. Можливо, на призначення Коковцова на цю посаду вплинуло його відоме негативне ставлення до цієї особистості. На це звертали увагу ще його сучасники. Наприклад, П. М. Мілюков писав, що всім було відомо, що Коковцов називав Распутіна «сибірським варнаком», що і визначило його долю — «поступово він був зарахований в категорію ворогів „нашого Друга“»; однак, незважаючи на те, що це його ставлення було відомо і в момент його призначення, проте «за калібром він вважався неминучим заступником Столипіна». С. Белецький також відзначав, що голова Ради міністрів. В. М. Коковцов дуже цікавився постаттю Распутіна та хотів покласти край його впливу шляхом доповіді про нього імператору.
Слід відзначити, що наприкінці 1911 — на початку 1912 рр. у стосунках з Думою Коковцов дотримувався стриманої тактики, бо народному представництву слід було розглянути і затвердити програму по розбудові флоту країни. Крім того, прем'єр переконав Миколу ІІ дещо пом'якшити свою позицію щодо Родзянко, а також зміг пом'якшити напружену ситуацію, пов'язану з Ленським розстрілом.
У зв'язку з I Балканською війною занепокоєння викликала поведінка Австро-Угорщини, що ставала все більш зухвалою щодо Росії. В зв'язку з цим в листопаді 1912 р. на нараді у імператора розглядалося питання про мобілізацію військ трьох російських військових округів. За цей захід виступав військовий міністр В. Сухомлінов, але Коковцову вдалося переконати імператора не ухвалювати такого рішення, яке б погрожувало втягуванням Росії у війну. В. М. Ковцовим особисто була здійснена велика робота щодо послаблення міжнародної напруги. Лише мобілізаця західних військових округів під час воєнних погроз зупинялась ним двівчі.
Політика Коковцова щодо Фінляндії, Польщі, євреїв, а також ставлення до друку, зборів, громадської діяльності була здебільшого прагненням продовжити столипінський курс. Сам Коковцов називав себе наступником Столипіна. Однак більша увага була приділена ним проблемам еконмічного розвитку, державної оборони, соціальним. Намагався укріпити відносини з провідними західними країнами. Він був чесним адміністратором, категорично не сприйняв «посередництво» Г. Распутіна в стосунках між прем'єром та імператором. Це неприйняття стало однією з причин звільнення Коковцева в січні 1914 р. з усіх посад. Проте, головною причиною стала широкомасштабна інтрига проти В. М. Коковцова. При відставці йому висловили подяку, пожалували графським титулом.
Життя після державної служби, еміграція, останні роки
Коковцов болісно переживав звільнення. Він покладався на свої зв'язки та знайомства, які, проте, зруйнувались одразу після його відставки, а тому своє наступне життя він називав «замкнутим». У «Спогадах» він відзначав:
![]() | «Про цей час я скажу небагато і лише те, що прийшлось пережити мені через моє минуле. Час після мого звільнення 30 січня 1914 р. становить вже ту пору, дуже мало помітну в сенсі моєї особистої участі в державних справах» | ![]() |
. Тим не менш, вже 1915 р. про нього згадали у зв'язку зі спробою створення уряду з тих діячів і колишніх міністрів, що зберегли довіру Думи та громадськості.
Незважаючи на те, що Коковцов був усунений з посади, він залишався в курсі усіх подій, як стосувались не лише його колишньої діяльності, але й становища в країні.
У грудні 1915 р. став головою департаменту Державної ради, пов'язаного з фінансовим кредитом. Причин революції В. М. Коковцов у своїх спогадах не розкривав, проте констатував: «Я був просто щасливий, що доля відсторонила мене від будь-якої відповідальності не лише за те, що відбулось з липня 1914 р., але й за наступні помилки по фінансовій частині, і я спокійно, в особистому відношенні, жив у своєму примусовому віддаленні від справ, цілком усвідомлюючи, що все одно я не міг би внести рішучих змін у загальний хід подій і ослабити наслідки нашої фінансової політики за перший час війни».
Після Лютневої революції Коковцов знаходився у своєму маєтку, потім переїхав у Кисловодськ. У 1918 р. був заарештований, проте незабаром звільнений. У березні 1918 р. він був обраний головою Спілки захисту російських інтересів в Німеччині, сформованій відповідно до умов Брест-Литовського миру (1918). Однак після прибуття до Петрограда в липні 1918 р. він знову піддався короткочасному арешту.
З листопада 1918 р. — в еміграції у Франції. Коковцов з дружиною оселився в Парижі. Велику роль тут відіграли колишні зв'язки з представниками французької еліти.
1923 р. — очолив Союз вірних пам'яті імператора Миколи II.
Помер в окупованому німцями Парижі в 1943 р. Похований на кладовищі Сент-Женев'єв-де-Буа. Його нащадок — Патрік, що має прізвище де Фліге, проживає у Франції.
Нагороди
- Орден Святого Володимира 4-го ст. (1879)
- Орден Святого Володимира 3-го ст. (1888)
- Орден Святого Станіслава 1-й ст. (1890)
- Орден Святої Анни 1-й ст. (1895)
- Орден Святого Володимира 2-й ст. (1899)
- Орден Білого Орла (1902)
- Орден Святого Олександра Невського (1906)
- Алмазні знаки до Ордену Св. Олександра Невського (1908)
- Орден Святого Володимира 1-го ступеня. (1911)
Іноземні:
- французький Орден Почесного легіону, хрест
- шведський Орден Полярної зірки, великий хрест
- прусський Орден Корони 1-й ст.
- туніський Орден Слави 1-го ступеня (1902)
- перський Орден Лева і Сонця 1-й ст. (1905)
- прусський Орден Червоного орла, великий хрест (1906)
- болгарський Орден Св. Олександра 1-й ст. (1906)
- французький Ордена Почесного легіону, великий хрест (1906)
- австрійський Ордена Леопольда, великий хрест (1907)
- бельгійський Орден Леопольда I, великий хрест (1907)
- Ольденбурзький Орден Заслуг герцога Петра-Фрідріха-Людвіга, великий хрест (1907)
- китайський Орден Подвійного Дракона 1-й ст., 3-го кл. (1907)
- бухарський Орден Сонця Олександра (1907)
- японський Орден Висхідного сонця 1-й ст. з квітами паловнії (1908)
- італійський Орден Святих Моріса і Лазаря, великий хрест (1908)
- сербський Орден Білого орла 1-й ст. (1911)
- чорногорський Орден князя Данила I 1-й ст. (1912)
- прусський Орден Чорного орла (1912)
- монгольський Орден Дорогоцінного жезла (1913)
В. М. Коковцов у спогадах сучасників
Постать В. М. Коковцова неоднозначно сприймалась сучасниками. О. О. Половцов дав йому таку характеристику:
![]() | «Яскравий чиновник з обмеженими можливостями, але який майстерно досягав особистих своїх цілей за допомогою невмовкаючої балаканини…» | ![]() |
.
О. Ф. Коні, оцінюючи особисті якості В. М. Коковцова відзначав:
![]() | «Переповнений самим собою» | ![]() |
.
В. І. Гурко дав таку оцінку діяльності В. М. Коковцова:
![]() | «На посаді голови Ради міністрів Коковцов залишався майже виключно міністром фінансів. У цій сфері його вплив, безсумнівно, зріс, але з її меж майже не виходив. Проте, на жаль, вплив цей був негативний, скажу чесно, мертвущий» | ![]() |
.В. Ф. Джунковський констатував:
![]() | «Як він втрачав у порівнянні зі Столипіним, — це був коректний, акуратний петербурзький чиновник, безумовно розумний, але й тільки» | ![]() |
.
К. Н. Пасхалов взагалі констатував:
![]() | «При всьому згубному значенні для Росії Столипіна він все-таки був більш російським, ніж Коковцов. …Від Коковцова чекати на приборкання інородців, здається, зовсім безнадійно. З цього боку він проявив себе дуже виразно. У відносинах своїх до іудина племені він дотримується того ж переконання, як і всі його попередники, ніби все благополуччя Росії знаходиться в залежності від благовоління жидівських банкірів. У фінляндському питанні він вважався супротивником Столипіна, так принаймні кажуть. А ось те, що він недавно, відвідавши як міністр [фінансів] Варшаву, всі бесіди з поляками вів французькою мовою, — це вже достеменно відомо» | ![]() |
. Той же Пасхалов відзначав:
![]() | «…Тінь Столипіна багато небезпечніше його живого. І тим більше, що загальна оцінка нового диригента Коковцова така: розумний, діловий, але не державна людина» | ![]() |
.
Порівняння зі Столипіним є також у спогадах О. С. Суворіна:
![]() | «…був сьогодні у Коковцова. Перше враження — людина приємна в усіх сенсах, та й останнє враження таке ж, дуже-дуже обережна людина. Державний чи у нього розум — навряд чи … Я задав питання, він охоче відповідав. Говорили цілу годину… Враження недуже. У Столипіна відчувалася сила… у Коковцова погляд надзвичайно сумлінного чиновника, роботяги, але й тільки. Столипін любив боротьбу — цей боротьби не любить» | ![]() |
.С. Ю. Вітте, який добре знав Коковцова, дотримувався такої думки про останнього:
![]() | «Людина працьовита, розумна по природі, але з надзвичайно вузьким розумом, …людина чесна, але по натурі кар'єрист» | ![]() |
.
Проте, залишились і кардинально протилежні оцінки. Так, О. П. Ізвольський вважав, що Коковцов «обдарований виключними здібностями та всебічно освічений, він пройшов всі ступені чиновницької ієрархії та здобув великий досвід не лише у фінансових справах, але і в різних галузях адміністративної діяльності».
Цікаві факти
Коковцова сучасники відзначали, як майстерного оратора. Так, одного разу, виступаючи у Москві на з'їзді заводчиків, він отримав від них прізвисько «грамофон».
Твори
- Коковцов В. Н. Из моего прошлого. Воспоминания 1903—1919 гг. — Париж, 1933; М., 1991, 1992.
- Коковцов В. Н. Обрывки воспоминаний из моего детства и лицейской поры. — М., 2011.
- Коковцов В. Н. Поступление обыкновенных государственных доходов за 5-летие 1887—1891 гг. в сравнении со сметными, за то же время назначенными — СПб., 1893.
- Коковцов В. Н., при участии С. В. Рухлова. Систематический сборник узаконений и распоряжений по тюремной части. — СПб., 1894.
- La vérité sur la tragédie d'Ekaterinbourg. 1922.
- Le Bolchévisme à L'oeuvre: La ruine morale et économique dans le pays des Soviets. Paris, 1931.
Література
- Авилов Р. С. По Транссибу на Восток. Визит министра финансов В. Н. Коковцова в Приамурский военный округ в 1909 г. // Вестник Томского государственного университета. — 2016. — № 405 (апрель) — С. 38 — 49.
- Векшина Ю. А. Граф В. Н. Коковцов — государственный деятель Российской империи. — СПб.: Нестор-История, 2008.
- К переговорам Коковцова о займе в 1905—1906 гг. // Красный архив. — 1925. — Т. 3 (10). — С. 3—35.
- Лопухин В. Б. Люди и политика. // Вопросы истории. — 1966. — № 10.
- Столыпин П. А. Переписка. — М.: «Российская политическая энциклопедия» (РОССПЭН), 2007.
- Столыпин П. А. Грани таланта политика. — М.: «Российская политическая энциклопедия» (РОССПЭН), 2006.
У спогадах сучасників
- Великий князь Александр Михайлович. Книга воспоминаний. — М., 1991.
- Витте С. Ю. Воспоминания. — М., 1960.
- Глинка Я. В. Одиннадцать лет в Государственной думе. 1906—1917: Дневник и воспоминания. — М., 2001.
- Джунковский В. Ф. Воспоминания. — М., 1997.
- Евлогий. Путь моей жизни. — М., 1994.
- Крыжановский С. Е. Заметки русского консерватора // Вопросы истории. — 1997. — № 2. — С. 115—130.
- Курлов П. Г. Гибель императорской России. — М., 1991.
- Мосолов А. А. При дворе последнего императора. — СПб., 1992.
- Палеолог М. Царская Россия накануне революции. — М., 1991.
- Редигер А. Ф. История моей жизни. — М., 1999. — Т. 1-2.
- Родзянко М. В. Крушение империи: книга воспоминаний. — М., 1992.
- Толстой И. И. Дневник 1906—1916. — СПб., 1997.
- Шульгин В. В. Дни. 1920. — М., 1989.
Примітки
- Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- Czech National Authority Database
- Энциклопедический словарь / Изд. Ф. А. Брокгауз, И. Е. Ефрон. — Спб., 1895. — Т. 30. — С. 627.
- Векшина Ю. А. Председатель Совета министров В. М. Коковцов как государственный деятель // Вестник Челябинского государственного университета. — 2003. — № 2. — Т. 1. — С. 108.
- Коковцов В.Н. Из моего прошлого: Воспоминания, 1903 – 1919. – М., 1991. – Т. 1. – С. 33
- Государственная дума. III созыв. Сессия I. — СПб., 1908. — Ч. 2. — Стб. 1995.
- Милюков П. Н. Воспоминания. — М., 1991. — Т. 1. — С. 75.
- Падение царского режима: Стенографические отчеты допросов и показаний, данных в 1917 г. в Чрезвычайной Следственной Комиссии Временного Правительства / Ред. П. Е. Щеголева. — М.; Л.: Госиздат, 1925. — Т. 4: Записки А. Д. Протопопова и С. П. Белецкого. — С. 149.
- Кочеткова М. А. В. Н. Коковцов — председатель Совета министров Российской империи: цели и задачи политики // Вестник Воронежского государственного университета. — 2014. — № 3. — С. 84.
- Коковцов В. Н. Из моего прошлого (1903—1919): Воспоминания. Мемуары / В. Н. Коковцов. — Минск: Харвест, 2004. — 896 с.
- Кочеткова М. А. В. Н. Коковцов — председатель Совета министров Российской империи: цели и задачи политики // Вестник Воронежского государственного университета. — 2014. — № 3. — С. 87.
- П. А. Солпинин: Переписка. — М.: РОССПЭН, 2004. — С. 30.
- Коковцов В. Н. Из моего прошлого: Воспоминания, 1911—1919. — М., 1992. — Т. 1. — С. 559.
- Коковцов В. Н. Из моего прошлого: Воспоминания, 1911—1919. — М., 1992. — Т. 2. — С. 451.
- Векшина Ю. А. Председатель Совета министров В. М. Коковцов как государственный деятель // Вестник Челябинского государственного университета. — 2003. — № 2. — Т. 1. — С. 112.
- Кригер Т. А. Род Страховых в исследованиях: Усадьба дворян Коковцовых Горно-Покровское // Известия Вологодского общества изучения Северного края. Вып. XIV: Материалы научно-практических краеведческих олимпиад школьников «Мир через культуру». Вологда, 17 — 20 марта 2004 г.; Вологда, 10 — 13 марта 2005 г. (к 60-летию Победы в Великой Отечественной войне). — Вологда: Легия, 2005. — 152 с.
- Дневник государственного секретаря А. А. Половцова. — М.: Наука, 1966. — С. 356.
- Кони А. Ф. Собрание сочинений. — Т. 2. — М.: Юридическая литература, 1966. — С. 356.
- Гурко В. И. Черты и силуэты прошлого: правительство и общественность в царствование Николая II и его современников. — М.: Новое литературное обозрение, 2000. — С. 611.
- Джунковский В. Ф. Воспоминания. — М.: Изд-во им. Сабашниковых, 1997. — Т.1. — С. 639.
- Лукьянов М. Н. «Россия — для русских» или «Россия — для русских подданных»? Консерваторы и национальный вопрос накануне Первой мировой войны // Отечественная история. — 2006. — № 2. — С. 44.
- Переписка и другие документы правых (1911 год): [Продолжение] / Публ. Ю. И. Кирьянова // Вопросы истории. — 1998.– № 11 — 12. — С. 136—137.
- Кострикова Е. Г. „Мост через пропасть“: отдел печати МИД и русская пресса в начале XX века // Российская история. — 2010. — № 5. — С. 193.
- Витте С.Ю. Воспоминания. — М.: Соцэкгиз, 1960. — Т. 2. — С. 399.
- Извольский А. П. Воспоминания. — М.: Международные отношения, 1989. — С. 64–65.
- Дневник А. А. Половцова // Красный архив. — 1923. — № 4. — С. 104—105.
Посилання
- Витте С. Ю. Воспоминания [ 12 серпня 2018 у Wayback Machine.] — М., 1960.
- Коковцов В. Н. Из моего прошлого. Воспоминания 1903—1919 гг. [ 30 жовтня 2015 у Wayback Machine.] — Париж, 1933.
- Коковцов Володими Миколайович на проєкті Хронос [ 10 червня 2016 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Kokovcov Volodimir Mikolajovich 6 18 kvitnya 1853 r selo Gorna Pokrovske Borovichskogo povitu Novgorodskoyi guberniyi 29 grudnya 1943 r Parizh derzhavnij diyach finansist dijsnij tayemnij radnik 1905 stats sekretar 1905 senator 1900 chlen Derzhavnoyi Radi 1905 1896 1902 rr tovarish ministra finansiv i najblizhchij pomichnik S Yu Vitte ministr finansiv u 1904 1905 rr z 24 kvitnya 1906 r po 1 sichnya 1914 r ministr finansiv odnochasno z 11 veresnya 1911 r golova Radi ministriv Kokovcov Volodimir Mikolajovichros Vladimir Nikolaevich KokovcovNarodivsya 18 30 kvitnya 1853 Borovichi Novgorodska guberniya Rosijska imperiya abo Novogorod Rosijska imperiyaPomer 29 sichnya 1943 1943 01 29 1 89 rokiv VIII okrug Parizha Parizh FranciyaPohovannya Sent Zhenev yev de BuaKrayina Rosijska imperiyaDiyalnist politik derzhavnij diyach bankirGaluz ekonomichna politika 2 i bankivska sprava 2 Alma mater dZnannya mov rosijska 1 2 Titul graf d Posada d d golova Uryadu Rosijskoyi Federaciyi d i chlen Derzhavnoyi radi Rosijskoyi imperiyi d Konfesiya pravoslav yaRid dBatko Q121096650 U shlyubi z Q124317959 Nagorodi d Q4335927 Mediafajli u Vikishovishi Volodimir KokovcovBiografiyaPohodzhennya ta pochatok roboti u vishih derzhavnih ustanovah V M Kokovcov narodivsya 6 kvitnya 1853 r v mayetku Gorna Pokrovske Borovichskogo povitu Novgorodskoyi guberniyi Predstavnik dvoryanskogo rodu Kokovcovih Batko Mikola Vasilovich Kokovcov 1814 1873 rr sluzhiv pidpolkovnikom u Korpusi inzheneriv shlyahiv spoluchennya Navchavsya u 2 j Sankt Peterburzkij gimnaziyi U 1866 r u chisli najkrashih uchniv buv perevedenij u Oleksandrivskij Carskosilskij licej zakinchivshi yakij u 1872 r otrimav elitnu osvitu Zgidno z formulyarnim spiskom Kokovcov zakinchiv licej iz zolotoyu medallyu ta chinom IX klasu Pislya chogo prodovzhiv osvitu v Imperatorskomu Peterburzkomu universiteti z zarahuvannyam provedenogo v universiteti chasu v dijsnu sluzhbu Vidriznyavsya uspihami v bagatoh naukah pragnuv prisvyatiti sebe kar yeri vchenogo zi specialnosti derzhavne pravo sklasti doktorski ispiti Prote raptova smert batka zavadila jomu prisvyatiti sebe naukovij kar yeri U 1873 1879 rr sluzhiv u Ministerstvi yusticiyi a v 1879 1890 rr buv starshim inspektorom i pomichnikom nachalnika tyuremnogo upravlinnya Ministerstva vnutrishnih sprav U svoyih Spogadah Kokovcov vidznachit Ya zgaduyu cyu poru moye diyalnosti z velicheznoyu vdyachnistyu Vona dala meni mozhlivist zdobuti riznogo rodu piznannya v nashij administrativnij sluzhbi ya yim zobov yazanij tim sho u bagatoh vipadkah moyeyi nastupnoyi roboti ya vivivsya bilsh pidgotovlenim nizh bagato moyih spivrobitnikiv U 1890 1896 rr obijmav posadi vid pomichnika stats sekretarya do tovarisha derzhavnogo sekretarya po Departamentu derzhavnoyi ekonomiki u Derzhavnij kancelyariyi Doskonalo vivchiv pitannya byudzhetu derzhavnogo gospodarstva Ci roki dali jomu mozhlivist retelno pidgotuvatis do nastupnih rokiv sluzhbi V 1896 r otrimav posadu tovarisha ministra finansiv i zalishavsya na nij do 1902 r Kokovcov uspishno spivpracyuvav z ministrom finansiv S Yu Vitte Neodnorazovo otrimuvav podyaki vid nachalstva za spriyannya rozvitku rosijskoyi promislovosti u tomu chisli za aktivnu uchast u rozrobci proyektu zakonu pro kazennu vinnu monopoliyu Finansova politika V Kokovcova bazuvalas na zberezhenni tverdogo kursu rublya ta zolotogo groshovogo obigu 1900 r senator U 1901 1903 rr pid golovuvannyam Kokovcova diyala komisiya po doslidzhennyu pitannya pro zmini z 1891 po 1900 r dobrobutu silskogo naselennya serednozemlerobskih gubernij porivnyano z inshimi miscevostyami Yevropejskoyi Rosiyi Materiali zibrani komisiyeyu rozrobleni ta vidani Departamentom okladnih zboriv u 1903 r Z 1902 po 1904 rr Kokovcov buv sekretarem Derzhavnoyi radi Vidriznyavsya chestolyubstvom ale ne viproshuvav nagorod Za politichnimi poglyadami perekonanij monarhist Ministr finansiv Z 5 lyutogo 1904 r po 24 zhovtnya 1905 r ministr finansiv z dodanimi jomu zakladami torgivli promislovosti zaliznichnih sprav 24 zhovtnya 1905 r koli golovoyu Radi ministriv buv priznachenij S Yu Vitte misce V M Kokovcova obijnyav I P Shipov ale pri utvorenni kabinetu I L Goremikina 24 kvitnya 1906 r Kokovcov znovu stav ochilnikom Ministerstva finansiv i zberigav cyu posadu do sichnya 1914 r Upravlinnya Kokovcova finansami v period 1904 1905 rr zbiglosya z rosijsko yaponskoyu vijnoyu Golovna uvaga ministra bula prikuta do vishukuvannya dzherel dlya pokrittya vijskovih vitrat Vin proviv nizku pozik zbilshiv mita zi spadshini akcizi piva sirnikiv drizhdzhiv nafti zdijsniv gerbovij zbir Brav uchast v ukladanni torgovelnogo dogovoru z Nimechchinoyu terminom na 12 rokiv Z 1905 r Kokovcov chlen Derzhavnoyi radi Brav uchast u virishenni robitnichogo pitannya Ocholiv komisiyu sho virobila programu yaka vklyuchala pereglyad zakonu pro strajki skorochennya robochogo dnya stvorennya likarnyanih kas Prote programa mala rekomendacijnij harakter i ne bula realizovana na praktici Yak chlen Derzhavnoyi Radi u 1905 r brav uchast v rozrobci proyektu zakonodoradchoyi Dumi v komisiyi O G Buligina Z 26 kvitnya 1906 r po 30 sichnya 1914 r Kokovcova znovu obrano ministrom finansiv Svoyim golovnim zavdannyam ministr vvazhav zberezhennya v Rosiyi finansovoyi sistemi zasnovanoyi na zolotomu groshovomu obigu Vin vvazhav sho zolotij zapas povinen buv stati osnovoyu dlya mizhnarodnih rozrahunkiv buti rezervom v razi neobhidnosti ekstrenih platezhiv za vkladami naselennya abo cherez vijnu Ministr takozh vvazhav sho oberezhne pidvishennya podatkiv mozhlivo lishe yak drugoryadna mira dlya pokrittya derzhavnih vitrat a prioritet povinen viddavatisya prirodnomu zrostannyu podatkovih nadhodzhen vid rozvitku silskogo gospodarstva promislovosti ta torgivli Kokovcov buv prihilnikom zaluchennya inozemnogo kapitalu v rosijsku promislovist Pid chas zasidannya III Derzhavnoyi dumi 24 kvitnya 1908 r Kokovcov vimoviv frazu U nas parlamentu slava Bogu she nemaye Slova ci yaki zustrili opleskami pravi ta svistom livi buli vidznacheni golovoyu M O Homyakovim yak nevdalij viraz ale vzhe pid chas nastupnogo zasidannya golova zmushenij buv vibachitisya ta vzyati svoyi slova nazad U 1910 r Kokovcov zdijsniv nevigidnu dlya derzhavnih finansiv ugodu prodavshi za birzhovoyu v toj chas nevisokoyu cinoyu akciyi Vladikavkazkoyi zaliznici sho nalezhali kazni Z zagalnopolitichnih pitan Kokovcov do svogo priznachennya golovoyu Radi ministriv publichno ne vislovlyuvavsya Prote bulo vidomo sho v zasidannyah Radi ministriv vin zaperechuvav proti zakonoproyektu pro novij poryadok vidannya zakoniv sho stosuvalisya Finlyandiyi ta vzagali vislovlyuvavsya proti krajnoshiv nacionalistichnogo kursu Bagato hto chekav sho jogo priznachennya na posadu golovi Radi ministriv znamenuye deyakij povorot v zagalnij politici Golova Radi ministriv 1911 r Kokovcov stav golovoyu Radi Ministriv zi zberezhennyam posadi ministra finansiv 6 veresnya 1911 r pislya vbivstva P A Stolipina Mikola II uhvaliv rishennya pro priznachennya golovoyu Radi ministriv V M Kokovcova a ministrom vnutrishnih sprav O M Hvostova Stolipin zajmav obidvi ci posadi odnochasno Prote Kokovcov vidmovivsya vid spilnoyi sluzhbi z Hvostovim i zaproponuvav caryu vibrati odnogo z nih dvoh 10 veresnya vin navit vidislav carevi lista v yakomu negativno harakterizuvav Hvostova 14 veresnya Mikola II uhvaliv rishennya priznachiti ministrom vnutrishnih sprav O O Makarova Odniyeyu z gipotez mozhe buti polozhennya pro prosuvannya V M Kokovcova na posadu golovu Radi ministriv predstavnikami politichnih kil yaki bazhali vidstoronennya G Rasputina Mozhlivo na priznachennya Kokovcova na cyu posadu vplinulo jogo vidome negativne stavlennya do ciyeyi osobistosti Na ce zvertali uvagu she jogo suchasniki Napriklad P M Milyukov pisav sho vsim bulo vidomo sho Kokovcov nazivav Rasputina sibirskim varnakom sho i viznachilo jogo dolyu postupovo vin buv zarahovanij v kategoriyu vorogiv nashogo Druga odnak nezvazhayuchi na te sho ce jogo stavlennya bulo vidomo i v moment jogo priznachennya prote za kalibrom vin vvazhavsya neminuchim zastupnikom Stolipina S Beleckij takozh vidznachav sho golova Radi ministriv V M Kokovcov duzhe cikavivsya postattyu Rasputina ta hotiv poklasti kraj jogo vplivu shlyahom dopovidi pro nogo imperatoru Slid vidznachiti sho naprikinci 1911 na pochatku 1912 rr u stosunkah z Dumoyu Kokovcov dotrimuvavsya strimanoyi taktiki bo narodnomu predstavnictvu slid bulo rozglyanuti i zatverditi programu po rozbudovi flotu krayini Krim togo prem yer perekonav Mikolu II desho pom yakshiti svoyu poziciyu shodo Rodzyanko a takozh zmig pom yakshiti napruzhenu situaciyu pov yazanu z Lenskim rozstrilom U zv yazku z I Balkanskoyu vijnoyu zanepokoyennya viklikala povedinka Avstro Ugorshini sho stavala vse bilsh zuhvaloyu shodo Rosiyi V zv yazku z cim v listopadi 1912 r na naradi u imperatora rozglyadalosya pitannya pro mobilizaciyu vijsk troh rosijskih vijskovih okrugiv Za cej zahid vistupav vijskovij ministr V Suhomlinov ale Kokovcovu vdalosya perekonati imperatora ne uhvalyuvati takogo rishennya yake b pogrozhuvalo vtyaguvannyam Rosiyi u vijnu V M Kovcovim osobisto bula zdijsnena velika robota shodo poslablennya mizhnarodnoyi naprugi Lishe mobilizacya zahidnih vijskovih okrugiv pid chas voyennih pogroz zupinyalas nim dvivchi Politika Kokovcova shodo Finlyandiyi Polshi yevreyiv a takozh stavlennya do druku zboriv gromadskoyi diyalnosti bula zdebilshogo pragnennyam prodovzhiti stolipinskij kurs Sam Kokovcov nazivav sebe nastupnikom Stolipina Odnak bilsha uvaga bula pridilena nim problemam ekonmichnogo rozvitku derzhavnoyi oboroni socialnim Namagavsya ukripiti vidnosini z providnimi zahidnimi krayinami Vin buv chesnim administratorom kategorichno ne sprijnyav poserednictvo G Rasputina v stosunkah mizh prem yerom ta imperatorom Ce neprijnyattya stalo odniyeyu z prichin zvilnennya Kokovceva v sichni 1914 r z usih posad Prote golovnoyu prichinoyu stala shirokomasshtabna intriga proti V M Kokovcova Pri vidstavci jomu vislovili podyaku pozhaluvali grafskim titulom Zhittya pislya derzhavnoyi sluzhbi emigraciya ostanni roki Kokovcov bolisno perezhivav zvilnennya Vin pokladavsya na svoyi zv yazki ta znajomstva yaki prote zrujnuvalis odrazu pislya jogo vidstavki a tomu svoye nastupne zhittya vin nazivav zamknutim U Spogadah vin vidznachav Pro cej chas ya skazhu nebagato i lishe te sho prijshlos perezhiti meni cherez moye minule Chas pislya mogo zvilnennya 30 sichnya 1914 r stanovit vzhe tu poru duzhe malo pomitnu v sensi moyeyi osobistoyi uchasti v derzhavnih spravah Tim ne mensh vzhe 1915 r pro nogo zgadali u zv yazku zi sproboyu stvorennya uryadu z tih diyachiv i kolishnih ministriv sho zberegli doviru Dumi ta gromadskosti Nezvazhayuchi na te sho Kokovcov buv usunenij z posadi vin zalishavsya v kursi usih podij yak stosuvalis ne lishe jogo kolishnoyi diyalnosti ale j stanovisha v krayini U grudni 1915 r stav golovoyu departamentu Derzhavnoyi radi pov yazanogo z finansovim kreditom Prichin revolyuciyi V M Kokovcov u svoyih spogadah ne rozkrivav prote konstatuvav Ya buv prosto shaslivij sho dolya vidstoronila mene vid bud yakoyi vidpovidalnosti ne lishe za te sho vidbulos z lipnya 1914 r ale j za nastupni pomilki po finansovij chastini i ya spokijno v osobistomu vidnoshenni zhiv u svoyemu primusovomu viddalenni vid sprav cilkom usvidomlyuyuchi sho vse odno ya ne mig bi vnesti rishuchih zmin u zagalnij hid podij i oslabiti naslidki nashoyi finansovoyi politiki za pershij chas vijni Pislya Lyutnevoyi revolyuciyi Kokovcov znahodivsya u svoyemu mayetku potim pereyihav u Kislovodsk U 1918 r buv zaareshtovanij prote nezabarom zvilnenij U berezni 1918 r vin buv obranij golovoyu Spilki zahistu rosijskih interesiv v Nimechchini sformovanij vidpovidno do umov Brest Litovskogo miru 1918 Odnak pislya pributtya do Petrograda v lipni 1918 r vin znovu piddavsya korotkochasnomu areshtu Z listopada 1918 r v emigraciyi u Franciyi Kokovcov z druzhinoyu oselivsya v Parizhi Veliku rol tut vidigrali kolishni zv yazki z predstavnikami francuzkoyi eliti 1923 r ocholiv Soyuz virnih pam yati imperatora Mikoli II Pomer v okupovanomu nimcyami Parizhi v 1943 r Pohovanij na kladovishi Sent Zhenev yev de Bua Jogo nashadok Patrik sho maye prizvishe de Flige prozhivaye u Franciyi NagorodiOrden Svyatogo Volodimira 4 go st 1879 Orden Svyatogo Volodimira 3 go st 1888 Orden Svyatogo Stanislava 1 j st 1890 Orden Svyatoyi Anni 1 j st 1895 Orden Svyatogo Volodimira 2 j st 1899 Orden Bilogo Orla 1902 Orden Svyatogo Oleksandra Nevskogo 1906 Almazni znaki do Ordenu Sv Oleksandra Nevskogo 1908 Orden Svyatogo Volodimira 1 go stupenya 1911 Inozemni francuzkij Orden Pochesnogo legionu hrest shvedskij Orden Polyarnoyi zirki velikij hrest prusskij Orden Koroni 1 j st tuniskij Orden Slavi 1 go stupenya 1902 perskij Orden Leva i Soncya 1 j st 1905 prusskij Orden Chervonogo orla velikij hrest 1906 bolgarskij Orden Sv Oleksandra 1 j st 1906 francuzkij Ordena Pochesnogo legionu velikij hrest 1906 avstrijskij Ordena Leopolda velikij hrest 1907 belgijskij Orden Leopolda I velikij hrest 1907 Oldenburzkij Orden Zaslug gercoga Petra Fridriha Lyudviga velikij hrest 1907 kitajskij Orden Podvijnogo Drakona 1 j st 3 go kl 1907 buharskij Orden Soncya Oleksandra 1907 yaponskij Orden Vishidnogo soncya 1 j st z kvitami palovniyi 1908 italijskij Orden Svyatih Morisa i Lazarya velikij hrest 1908 serbskij Orden Bilogo orla 1 j st 1911 chornogorskij Orden knyazya Danila I 1 j st 1912 prusskij Orden Chornogo orla 1912 mongolskij Orden Dorogocinnogo zhezla 1913 V M Kokovcov u spogadah suchasnikivPostat V M Kokovcova neodnoznachno sprijmalas suchasnikami O O Polovcov dav jomu taku harakteristiku Yaskravij chinovnik z obmezhenimi mozhlivostyami ale yakij majsterno dosyagav osobistih svoyih cilej za dopomogoyu nevmovkayuchoyi balakanini O F Koni ocinyuyuchi osobisti yakosti V M Kokovcova vidznachav Perepovnenij samim soboyu V I Gurko dav taku ocinku diyalnosti V M Kokovcova Na posadi golovi Radi ministriv Kokovcov zalishavsya majzhe viklyuchno ministrom finansiv U cij sferi jogo vpliv bezsumnivno zris ale z yiyi mezh majzhe ne vihodiv Prote na zhal vpliv cej buv negativnij skazhu chesno mertvushij V F Dzhunkovskij konstatuvav Yak vin vtrachav u porivnyanni zi Stolipinim ce buv korektnij akuratnij peterburzkij chinovnik bezumovno rozumnij ale j tilki K N Pashalov vzagali konstatuvav Pri vsomu zgubnomu znachenni dlya Rosiyi Stolipina vin vse taki buv bilsh rosijskim nizh Kokovcov Vid Kokovcova chekati na priborkannya inorodciv zdayetsya zovsim beznadijno Z cogo boku vin proyaviv sebe duzhe virazno U vidnosinah svoyih do iudina plemeni vin dotrimuyetsya togo zh perekonannya yak i vsi jogo poperedniki nibi vse blagopoluchchya Rosiyi znahoditsya v zalezhnosti vid blagovolinnya zhidivskih bankiriv U finlyandskomu pitanni vin vvazhavsya suprotivnikom Stolipina tak prinajmni kazhut A os te sho vin nedavno vidvidavshi yak ministr finansiv Varshavu vsi besidi z polyakami viv francuzkoyu movoyu ce vzhe dostemenno vidomo Toj zhe Pashalov vidznachav Tin Stolipina bagato nebezpechnishe jogo zhivogo I tim bilshe sho zagalna ocinka novogo dirigenta Kokovcova taka rozumnij dilovij ale ne derzhavna lyudina Porivnyannya zi Stolipinim ye takozh u spogadah O S Suvorina buv sogodni u Kokovcova Pershe vrazhennya lyudina priyemna v usih sensah ta j ostannye vrazhennya take zh duzhe duzhe oberezhna lyudina Derzhavnij chi u nogo rozum navryad chi Ya zadav pitannya vin ohoche vidpovidav Govorili cilu godinu Vrazhennya neduzhe U Stolipina vidchuvalasya sila u Kokovcova poglyad nadzvichajno sumlinnogo chinovnika robotyagi ale j tilki Stolipin lyubiv borotbu cej borotbi ne lyubit S Yu Vitte yakij dobre znav Kokovcova dotrimuvavsya takoyi dumki pro ostannogo Lyudina pracovita rozumna po prirodi ale z nadzvichajno vuzkim rozumom lyudina chesna ale po naturi kar yerist Prote zalishilis i kardinalno protilezhni ocinki Tak O P Izvolskij vvazhav sho Kokovcov obdarovanij viklyuchnimi zdibnostyami ta vsebichno osvichenij vin projshov vsi stupeni chinovnickoyi iyerarhiyi ta zdobuv velikij dosvid ne lishe u finansovih spravah ale i v riznih galuzyah administrativnoyi diyalnosti Cikavi faktiKokovcova suchasniki vidznachali yak majsternogo oratora Tak odnogo razu vistupayuchi u Moskvi na z yizdi zavodchikiv vin otrimav vid nih prizvisko gramofon TvoriKokovcov V N Iz moego proshlogo Vospominaniya 1903 1919 gg Parizh 1933 M 1991 1992 Kokovcov V N Obryvki vospominanij iz moego detstva i licejskoj pory M 2011 Kokovcov V N Postuplenie obyknovennyh gosudarstvennyh dohodov za 5 letie 1887 1891 gg v sravnenii so smetnymi za to zhe vremya naznachennymi SPb 1893 Kokovcov V N pri uchastii S V Ruhlova Sistematicheskij sbornik uzakonenij i rasporyazhenij po tyuremnoj chasti SPb 1894 La verite sur la tragedie d Ekaterinbourg 1922 Le Bolchevisme a L oeuvre La ruine morale et economique dans le pays des Soviets Paris 1931 LiteraturaAvilov R S Po Transsibu na Vostok Vizit ministra finansov V N Kokovcova v Priamurskij voennyj okrug v 1909 g Vestnik Tomskogo gosudarstvennogo universiteta 2016 405 aprel S 38 49 Vekshina Yu A Graf V N Kokovcov gosudarstvennyj deyatel Rossijskoj imperii SPb Nestor Istoriya 2008 K peregovoram Kokovcova o zajme v 1905 1906 gg Krasnyj arhiv 1925 T 3 10 S 3 35 Lopuhin V B Lyudi i politika Voprosy istorii 1966 10 Stolypin P A Perepiska M Rossijskaya politicheskaya enciklopediya ROSSPEN 2007 Stolypin P A Grani talanta politika M Rossijskaya politicheskaya enciklopediya ROSSPEN 2006 U spogadah suchasnikiv Velikij knyaz Aleksandr Mihajlovich Kniga vospominanij M 1991 Vitte S Yu Vospominaniya M 1960 Glinka Ya V Odinnadcat let v Gosudarstvennoj dume 1906 1917 Dnevnik i vospominaniya M 2001 Dzhunkovskij V F Vospominaniya M 1997 Evlogij Put moej zhizni M 1994 Kryzhanovskij S E Zametki russkogo konservatora Voprosy istorii 1997 2 S 115 130 Kurlov P G Gibel imperatorskoj Rossii M 1991 Mosolov A A Pri dvore poslednego imperatora SPb 1992 Paleolog M Carskaya Rossiya nakanune revolyucii M 1991 Rediger A F Istoriya moej zhizni M 1999 T 1 2 Rodzyanko M V Krushenie imperii kniga vospominanij M 1992 Tolstoj I I Dnevnik 1906 1916 SPb 1997 Shulgin V V Dni 1920 M 1989 PrimitkiBibliotheque nationale de France BNF platforma vidkritih danih 2011 d Track Q19938912d Track Q54837d Track Q193563 Czech National Authority Database d Track Q13550863 Enciklopedicheskij slovar Izd F A Brokgauz I E Efron Spb 1895 T 30 S 627 Vekshina Yu A Predsedatel Soveta ministrov V M Kokovcov kak gosudarstvennyj deyatel Vestnik Chelyabinskogo gosudarstvennogo universiteta 2003 2 T 1 S 108 Kokovcov V N Iz moego proshlogo Vospominaniya 1903 1919 M 1991 T 1 S 33 Gosudarstvennaya duma III sozyv Sessiya I SPb 1908 Ch 2 Stb 1995 Milyukov P N Vospominaniya M 1991 T 1 S 75 Padenie carskogo rezhima Stenograficheskie otchety doprosov i pokazanij dannyh v 1917 g v Chrezvychajnoj Sledstvennoj Komissii Vremennogo Pravitelstva Red P E Shegoleva M L Gosizdat 1925 T 4 Zapiski A D Protopopova i S P Beleckogo S 149 Kochetkova M A V N Kokovcov predsedatel Soveta ministrov Rossijskoj imperii celi i zadachi politiki Vestnik Voronezhskogo gosudarstvennogo universiteta 2014 3 S 84 Kokovcov V N Iz moego proshlogo 1903 1919 Vospominaniya Memuary V N Kokovcov Minsk Harvest 2004 896 s Kochetkova M A V N Kokovcov predsedatel Soveta ministrov Rossijskoj imperii celi i zadachi politiki Vestnik Voronezhskogo gosudarstvennogo universiteta 2014 3 S 87 P A Solpinin Perepiska M ROSSPEN 2004 S 30 Kokovcov V N Iz moego proshlogo Vospominaniya 1911 1919 M 1992 T 1 S 559 Kokovcov V N Iz moego proshlogo Vospominaniya 1911 1919 M 1992 T 2 S 451 Vekshina Yu A Predsedatel Soveta ministrov V M Kokovcov kak gosudarstvennyj deyatel Vestnik Chelyabinskogo gosudarstvennogo universiteta 2003 2 T 1 S 112 Kriger T A Rod Strahovyh v issledovaniyah Usadba dvoryan Kokovcovyh Gorno Pokrovskoe Izvestiya Vologodskogo obshestva izucheniya Severnogo kraya Vyp XIV Materialy nauchno prakticheskih kraevedcheskih olimpiad shkolnikov Mir cherez kulturu Vologda 17 20 marta 2004 g Vologda 10 13 marta 2005 g k 60 letiyu Pobedy v Velikoj Otechestvennoj vojne Vologda Legiya 2005 152 s Dnevnik gosudarstvennogo sekretarya A A Polovcova M Nauka 1966 S 356 Koni A F Sobranie sochinenij T 2 M Yuridicheskaya literatura 1966 S 356 Gurko V I Cherty i siluety proshlogo pravitelstvo i obshestvennost v carstvovanie Nikolaya II i ego sovremennikov M Novoe literaturnoe obozrenie 2000 S 611 Dzhunkovskij V F Vospominaniya M Izd vo im Sabashnikovyh 1997 T 1 S 639 Lukyanov M N Rossiya dlya russkih ili Rossiya dlya russkih poddannyh Konservatory i nacionalnyj vopros nakanune Pervoj mirovoj vojny Otechestvennaya istoriya 2006 2 S 44 Perepiska i drugie dokumenty pravyh 1911 god Prodolzhenie Publ Yu I Kiryanova Voprosy istorii 1998 11 12 S 136 137 Kostrikova E G Most cherez propast otdel pechati MID i russkaya pressa v nachale XX veka Rossijskaya istoriya 2010 5 S 193 Vitte S Yu Vospominaniya M Socekgiz 1960 T 2 S 399 Izvolskij A P Vospominaniya M Mezhdunarodnye otnosheniya 1989 S 64 65 Dnevnik A A Polovcova Krasnyj arhiv 1923 4 S 104 105 PosilannyaVitte S Yu Vospominaniya 12 serpnya 2018 u Wayback Machine M 1960 Kokovcov V N Iz moego proshlogo Vospominaniya 1903 1919 gg 30 zhovtnya 2015 u Wayback Machine Parizh 1933 Kokovcov Volodimi Mikolajovich na proyekti Hronos 10 chervnya 2016 u Wayback Machine