Громадянська війна в Лівані — серія озброєних зіткнень у 1975—1990 між різними політичними силами Лівану та військами Сирії та Ізраїлю. Передумови війни можуть бути простежені до конфліктів і політичних компромісів у Лівану після закінчення панування Османської імперії. Важливими були також зміни в демографії Лівану і міжрелігійним конфліктом між християнами та мусульманами Лівану. Сусіди Лівану також мали значні інтереси на його території. Зокрема Сирія намагалася поставити його під свій контроль спираючись на помітний вплив сирійського націоналізму серед мусульманського населення. Ізраїль, в свою чергу, вже вів затяжний прикордонний конфлікт з силами Організації визволення Палестини (ОВП), яка спиралася на значне палестинське населення, що осіло в Лівані після арабо-ізраїльський війн 1949 ті 1967 років.
Громадянська війна в Лівані | |
Країна | ![]() |
---|---|
Місце розташування | Ліван |
У межах природно-географічного об'єкта | Ліван |
Дата й час | 13 квітня 1975 |
Час/дата початку | 14 квітня 1975 |
Час/дата закінчення | 13 жовтня 1990 |
Учасник(и) | d, d, Амаль, d, Хізбалла, d, d, d, UNIFIL, d і d |
|
Протягом війни альянси між політичними силами змінювалися швидко і непередбачено. До кінця війни майже кожна партія встигла об'єднатися з і згодом зрадити кожну іншу партію в країні. Особливо тяжкими були 1980-і, коли після ізраїльської атаки весь Бейрут лежав в руїнах. По всій країні різними силами були здійснені численні військові злочини і терористичні акти.
Війна закінчилася Таїфськими угодами в 1989, але Ізраїль та лояльна йому утримували невелику зону безпеки в південному Лівані, яка служила буфером, щоб запобігти нападам на північний Ізраїль, до 2000 року. Сирія, у свою чергу, вивела свої війська у 2005 році під тиском більшості політичних силі Лівану та після дипломатичного втручання США, Франції і ООН внаслідок терористичного акту, здійсненого проти Рафіка Харірі.
Початок війни
Президент С. Франж'є намагався домогтись примирення між супротивними політичними силами — блоком ПСП і мусульманськими силами з одного боку, і християнськими партіями з іншого. Уряди Сагиба Салама (1970—1973), Аміна аль-Хафеза (1973) і Такиеддіна Сольха (1973—1974) включали в свій склад прихильників обох таборів. Але відносини між ними продовжували погіршуватися.
![]() Ця стяття є частиною серії Історія Лівану |
Ліван в давнину |
Правління арабів та мамлюків |
Новий час |
Громадянська війна |
Після громадянської війни |
Кедрова революція |
Лівано-ізраїльська війна 2006 |
Ліван |
У травні 1973 почалися озброєні зіткнення між ліванськими урядовими військами і палестинськими загонами. В результаті палестинські організації були вимушені піти на деякі поступки відповідно до Мелькартського протоколу, підписаного як додаток до Каїрської угоди. «Катаїб» і інші християнські партії вимагали підсилити контроль над палестинськими загонами. Більшість мусульманських політиків підтримали Організацію Визволення Палестини (ОВП). Найбільші політичні рухи створили свої власні озброєні формування. З весни 1974 між ними виникали спорадичні зіткнення. Після того, як 13 квітня 1975 автобус з палестинцями зазнав нападу фалангістів (прихильників «Катаїб») в столичному християнському кварталі Айн-Руммана у відповідь на вбивство охоронців лідера «Катаїб» П. Жемайеля, в Лівані спалахнула громадянська війна. На стороні палестинців виступив блок «Національно-патріотичних сил» (НПС) на чолі з ПСП. У свою чергу, Камаль Джумблат висунув програму політичних реформ, зажадавши серйозно змінити конфесійну систему організації влади, яка склалася на той час.
Прагнучи припинити озброєне протистояння, президент С.Франж'є призначив в травні 1975 військовий уряд на чолі з Нуреддіном Ріфаї, але блок НПС відмовився визнати його. Після жорстоких боїв, за посередництвом Сирії був досягнутий хисткий компроміс: у уряд «національної єдності» на чолі з Р. Караме увійшли представники протиборчих сил.
Проте це вже не могло зупинити громадянську війну. У вересні 1975 був утворений «Комітет з національного діалогу», але його учасники так і не зуміли домовитися між собою: християнські партії вимагали усмирити палестинців і відновити національний суверенітет над всією територією країни, а НПС — проведення політичних реформ і перерозподілу влади між мусульманами і християнами. У січні 1976 ополчення ліванських християн почали блокаду двох таборів палестинських біженців в передмісті Бейруту, причому Сирія надавала допомогу палестинцям через своїх прихильників в палестинському русі («Ас-Сайка»). Президент Сирії Хафез Асад направив у допомогу ОВП і НПС Ярмукську бригаду зі складу Армії звільнення Палестини. Молоді офіцери підняли заколот в мусульманських частинах ліванської армії, і в березні 1976 урядові озброєні сили Лівану розпалися.
Мусульманський табір і НПС вимагали відставки президента С. Франж'є, але той відмовлявся поступитися. У травні 1976 президент Франції запропонував направити до Лівану французькі війська. Кінець кінцем був досягнутий компроміс за посередництва американського посланника Діна Мартіна: нові президентські вибори були проведені в травні, але С. Франж'є міг залишатися на посту до закінчення конституційного терміну своїх повноважень у вересні. Президентом був вибраний Еліас Саркіс, якого в 1970 підтримували мусульмани і ПСП.
Втручання сирійських військ
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxsTDBOcGRtbHNYM2RoY2w5TVpXSmhibTl1WDIxaGNGOHhPVGMyWVM1bmFXWXZNakV3Y0hndFEybDJhV3hmZDJGeVgweGxZbUZ1YjI1ZmJXRndYekU1TnpaaExtZHBaZz09LmdpZg==.gif)
Сирійський президент Хафез Асад прагнув встановити свій контроль над Ліваном і ОВП і використовувати їх як знаряддя своєї близькосхідної політики. У квітні 1976 до Лівану вступили сирійські війська. Після травня Сирія визнала, що на даному етапі доцільно надати підтримку християнським силам, щоб не допустити неконтрольованого розвитку подій. Після нападу на два християнські міста в Північному Лівані і звернення їх жителів по допомогу до Сирії, 1 червня почалося широкомасштабне сирійське вторгнення до Лівану. Х. Асада не зупинили навіть численні посередницькі зусилля різних арабських країн, яким вдалося лише відстрочити просування її військ в райони, що контролювалися НПС К. Джумблата і ОВП.
У вересні 1976 Е. Саркіс вступив на пост президента, а в жовтні в Ер-Ріяді скликана конференція голів Саудівської Аравії, Єгипту, Сирії, Кувейту, Лівану і ОВП. Згідно з прийнятим рішенням, в Лівані передбачалося відновити положення, що існувало до квітня 1975, включаючи угоди, поміщені між ліванським урядом і ОВП. Створювалися «Міжарабські сили самооборони» (МСС) чисельністю 30 000 осіб (85 % з них повинні були скласти сирійські війська, що вже знаходилися в країні). Вони одержували поновлюваний шестимісячний мандат на присутність по всій території країни (окрім крайнього Півдня) і відновлення миру. У березні 1977 убитий головний супротивник сирійської окупації Лівану лідер НПС Камаль Джумблат.
Вже в лютому 1978 союз між Сирією і християнськими силами Лівану звалився. Почалися зіткнення між частинами ліванської армії і озброєними формуваннями християн, з одного боку, і сирійськими частинами МСС, з іншою. Сирійців підтримував тільки колишній президент С. Франж'є, решта лідерів Ліванського фронту вважала їх окупантами. Бої між «Ліванськими силами» під командуванням Башира Жмайєля і сирійськими військами продовжувалися з червня по жовтень 1978. Сирійцям довелося відступити від східних меж Бейруту і його околиць, населених християнами.
У 1978 до Лівану знов вторглися ізраїльські війська. Відповідно до резолюції Ради Безпеки ООН в південні райони країни були введені Тимчасові сили ООН.
У новій ситуації більшість провідних угрупувань християнського табору стали орієнтуватися на союз з Ізраїлем. В результаті боїв в грудні 1980 — червні 1981 християнські сили витіснили сирійців із Захли. Ізраїль завдавав удари по палестинських загонах в Лівані. Спроби посередництва з боку Саудівської Аравії для врегулювання кризи не дали результатів.
Ізраїльська окупація
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZqTDBOcGRtbHNYM2RoY2w5TVpXSmhibTl1WDIxaGNGOHhPVGd6WVM1bmFXWXZNakV3Y0hndFEybDJhV3hmZDJGeVgweGxZbUZ1YjI1ZmJXRndYekU1T0ROaExtZHBaZz09LmdpZg==.gif)
У червні 1982 Ізраїль почав широкомасштабні військові операції в Лівані, направлені, в першу чергу, проти ОВП, і захопив велику частину території країни. До осені палестинці вимушені були покинути Західний Бейрут, а сирійські війська — піти із столиці і районів на південь від шосе Бейрут — Дамаск. Спостереження за виведенням палестинських формувань здійснювали багатонаціональні сили.
В умовах військових успіхів ізраїльтян президентом Лівану був вибраний в серпні 1982 командувач «Ліванських сил» Б. Жмайєль, проте він був убитий до вступу до посади. Замість нього президентом Лівану став його брат Амін Жмайєль (1982—1988). Ізраїльтяни окупували Західний Бейрут і дозволили «Ліванським силам» влаштувати різанину палестинців в таборах біженців Сабра і Шатіла. В кінці вересня 1982 до Бейрута були знов введені багатонаціональні сили, до яких увійшли контингенти із США, Франції, Італії та Великої Британії.
А. Жмайєль почав в грудні 1982 переговори про виведення ізраїльських військ з Лівану. У результаті в травні 1983 була підписана угода про створення в Південному Лівані «зони безпеки», щоб припинити озброєні напади на Ізраїль з території Лівану. Обурені палестинці і мусульманські екстремісти, визнавши угоду капітуляцією перед Ізраїлем і Заходом, розвернули напад на американських і французьких військовослужбовцях з складу багатонаціональних сил. У червні опозиція об'єдналася у Фронт національного порятунку. Загони друзів, які очолив Валід Джумблат (син К. Джумблата), і палестинців нападали на сили ліванського уряду в гірських районах Шуф і Алей, на сході і південному сходу від столиці. У вересні 1983 вони вигнали звідти 300 тис. християн. За посередництва Саудівської Аравії 25 вересня 1983 вдалося добитися домовленості про припинення вогню. Проте конференція з врегулювання в Женеві за участю представників ліванського уряду, друзських і шиїтських угрупувань в жовтні-листопаді закінчилася безрезультатно. Сирія наполягала на розірванні лівано-ізраїльської угоди. У лютому 1984 сили В. Джумблата і загони шиїтів «Амаль», на чолі з Набіхом Беррі за підтримкою Сирії розбили частини ліванської армії і заволоділи Західним Бейрутом. Вибухи бомб в американському посольстві в Лівані і штабах багатонаціональних сил в 1983—1984, організовані кругами, близькими до руху «Хізбалла», змусили багатонаціональні сили в лютому 1984 залишити Ліван.
5 березня 1984 А. Жмайєль вимушений був прийняти вимоги Сирії і оголосив про відміну угод 1983 з Ізраїлем. Після цього в березні зібралася нова конференція з врегулювання в Лозанні, а в квітні в країні вдалося сформувати уряд «національної єдності» на чолі з Р. Караме, до якого увійшли К. Шамун (лідер НЛП), П. Жмайєль (лідер «Катаїб»), Н. Беррі (лідер «Амаль»), впливовий мусульманський політики Селимо Хосс (прем'єр-міністр в 1976—1980), представники ПСП і ін. Провідну роль в ліванських справах стала грати Сирія.
У червні 1985 Ізраїль в односторонньому порядку вивів свої війська з більшої частини території країни. Він залишив за собою лише «зону безпеки» на Півдні шириною від 10 до 25 км. Ця зона була передана під контроль проізраїльської «Армії Південного Лівану» на чолі з генералом Антуаном Лахадом.
Останні роки війни
Після вибуху бомби в Захлі у вересні 1985 в місто були введені сирійські війська. Сирійці увійшли також в Триполі.
Основним союзником Сирії в Лівані з травня 1985 став шиїтський рух «Амаль» Н. Беррі. Разом з Сирією, що прагнула узяти під контроль діяльність ОВП в Лівані, бійці «Амаль» брали участь в «війні таборів» — акціях проти палестинських поселень, які тривали до червня 1988.
У грудні 1985 В. Джумблат, Н. Беррі та командувач «Ліванських сил» (ЛС) Елі Хобейка підписали в Дамаску угоду про розміщення сирійських військ в зонах, які знаходилися під контролем їх угрупувань. Президент А. Жмайєль відмовився ратифікувати угоду, а християнські лідери змістили Е. Хобейку. Новий командувач ЛС Самір Жажа відмовився його виконувати. У відповідь Сирія підтримала відкол групи Хобейки від ЛС, а також спонукала ліванських міністрів-мусульман почати 1 січня 1986 бойкот президента, який продовжувався аж до його відходу з поста в 1988.
Протиборство розгорілося і в шиїтському таборі, де «Амаль» прагнув витіснити «Хізбаллу», що посилилося після дій, направлених проти західних громадян і їх інтересів в Лівані. У березні 1984 «Хізбалла» викрала керівника відділяння ЦРУ в Бейруті Вільяма Баклі, після цього почалися захоплення журналістів, дипломатів, священнослужителів, вчених і військових. З березня 1988 по грудень 1990 ополчення руху «Амаль» Набіха Беррі вело бойові дії проти організації «Хізбалла» на півдні Лівану і в південних передмістях Бейрута.
У 1987 Р. Караме був убитий і функції прем'єр-міністра тимчасово перейшли до С. Хоссу. Тим часом, в 1988 добігав кінця термін президентських повноважень А. Жмайєля. З причини гострого політичного протиборства парламент не міг зібратись для обрання нового голови держави. Йдучи з поста президента у вересні 1988, А. Жмайєль призначив командуючого армією, генерала Мішеля Ауна прем'єр-міністром «перехідного військового уряду». Аун розмістився в президентському палаці і став виконувати обов'язки глави держави. Мусульманські і просирійські лідери відмовилися визнати його і підтримали прем'єр-міністра С. Хосса. Виникла ситуація двовладдя.
У березні 1989 в країні відновилися військові дії. За участю «Комітету трьох» Ліги арабських держав (Алжиру, Саудівської Аравії і Марокко) вдалося виробити «Хартію національної згоди Лівану». Значна частина ліванських парламентаріїв була зібрана в саудівському місті Ет-Таїфі і 22 жовтня 1989 схвалила «Хартію». Таїфські угоди передбачали досягнення компромісу між ліванськими общинами при фактичній гегемонії Сирії. Християни погоджувалися на проведення політичних реформ, пом'якшення конфесійної системи, більш рівномірний розподіл влади і представництво мусульман в державних органах. У парламенті повинне було бути рівне число депутатів від християн і мусульман. Президентський пост залишився за маронітами: у листопаді 1989 на цю посаду вибрали прихильника співпраці з Сирією Рене Муавада. Але вже через 17 днів після вступу на пост він був убитий. Замість нього президентом став інший просирійський політик — Еліас Храуї (1989—1998). Він знову призначив прем'єр-міністром С. Хосса.
Генерал Аун відмовився визнати Таїфські угоди і закріпився в президентському палаці в Бейруті. Він оголосив про початок «визвольної війни» проти Сирії. Проте його сили були потроху витіснені звідусіль, і в жовтні 1990, після серії сирійських авіанальотів, він капітулював і сховався у французькому посольстві в Бейруті. Пізніше він зміг виїхати до Франції.
Ціна громадянської війни виявилася дуже великою. За офіційними урядовими даними, за 1975—1990 загинули 94 тис. мирних осіб, 115 тис. були поранені, 20 тис. зникло безвісти, 800 тис. втекли з країни. Загальний збиток, нанесений країні, оцінюється в 6–12 млрд дол.
Див. також
Література
- Ю. С. Скороход. Ліванський конфлікт 1975-90 // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т. 1 — 760 с.
- Ю. Тыссовский. Преступление без наказания. Что произошло в Ливане. — М.: Прогресс, 1983. — 160 с.(рос.)
- Robert Fisk, Pity the Nation: Lebanon at War, Oxford University Press, 2001, 727 pp.(англ.)
- Benis M. Frank, U.S. Marines in Lebanon 1982-1984, Washington, D.C.: History and Museums Division, U.S. Marine Corps, 1987, 196 pp.(англ.)
- John Laffin, The War of Desperation: Lebanon 1982-85, London: Osprey Publishing, 1985, 218 pp.(англ.)
- Charles Winslow, Lebanon: War and Politics in a Fragmented Society, London: Routledge, 1996, 345 pp.(англ.)
Посилання
- Жан Жене. Чотири години в Шатілі (1982)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Gromadyanska vijna v Livani seriya ozbroyenih zitknen u 1975 1990 mizh riznimi politichnimi silami Livanu ta vijskami Siriyi ta Izrayilyu Peredumovi vijni mozhut buti prostezheni do konfliktiv i politichnih kompromisiv u Livanu pislya zakinchennya panuvannya Osmanskoyi imperiyi Vazhlivimi buli takozh zmini v demografiyi Livanu i mizhreligijnim konfliktom mizh hristiyanami ta musulmanami Livanu Susidi Livanu takozh mali znachni interesi na jogo teritoriyi Zokrema Siriya namagalasya postaviti jogo pid svij kontrol spirayuchis na pomitnij vpliv sirijskogo nacionalizmu sered musulmanskogo naselennya Izrayil v svoyu chergu vzhe viv zatyazhnij prikordonnij konflikt z silami Organizaciyi vizvolennya Palestini OVP yaka spiralasya na znachne palestinske naselennya sho osilo v Livani pislya arabo izrayilskij vijn 1949 ti 1967 rokiv Gromadyanska vijna v LivaniKrayina LivanMisce roztashuvannyaLivanU mezhah prirodno geografichnogo ob yektaLivanData j chas13 kvitnya 1975Chas data pochatku14 kvitnya 1975Chas data zakinchennya13 zhovtnya 1990Uchasnik i d d Amal d Hizballa d d d UNIFIL d i d Gromadyanska vijna v Livani u Vikishovishi Protyagom vijni alyansi mizh politichnimi silami zminyuvalisya shvidko i neperedbacheno Do kincya vijni majzhe kozhna partiya vstigla ob yednatisya z i zgodom zraditi kozhnu inshu partiyu v krayini Osoblivo tyazhkimi buli 1980 i koli pislya izrayilskoyi ataki ves Bejrut lezhav v ruyinah Po vsij krayini riznimi silami buli zdijsneni chislenni vijskovi zlochini i teroristichni akti Vijna zakinchilasya Tayifskimi ugodami v 1989 ale Izrayil ta loyalna jomu utrimuvali neveliku zonu bezpeki v pivdennomu Livani yaka sluzhila buferom shob zapobigti napadam na pivnichnij Izrayil do 2000 roku Siriya u svoyu chergu vivela svoyi vijska u 2005 roci pid tiskom bilshosti politichnih sili Livanu ta pislya diplomatichnogo vtruchannya SShA Franciyi i OON vnaslidok teroristichnogo aktu zdijsnenogo proti Rafika Hariri Pochatok vijniPrezident S Franzh ye namagavsya domogtis primirennya mizh suprotivnimi politichnimi silami blokom PSP i musulmanskimi silami z odnogo boku i hristiyanskimi partiyami z inshogo Uryadi Sagiba Salama 1970 1973 Amina al Hafeza 1973 i Takieddina Solha 1973 1974 vklyuchali v svij sklad prihilnikiv oboh taboriv Ale vidnosini mizh nimi prodovzhuvali pogirshuvatisya Cya styattya ye chastinoyu seriyi Istoriya LivanuLivan v davninuPravlinnya arabiv ta mamlyukivNovij chasGromadyanska vijnaPislya gromadyanskoyi vijniKedrova revolyuciyaLivano izrayilska vijna 2006Livan U travni 1973 pochalisya ozbroyeni zitknennya mizh livanskimi uryadovimi vijskami i palestinskimi zagonami V rezultati palestinski organizaciyi buli vimusheni piti na deyaki postupki vidpovidno do Melkartskogo protokolu pidpisanogo yak dodatok do Kayirskoyi ugodi Katayib i inshi hristiyanski partiyi vimagali pidsiliti kontrol nad palestinskimi zagonami Bilshist musulmanskih politikiv pidtrimali Organizaciyu Vizvolennya Palestini OVP Najbilshi politichni ruhi stvorili svoyi vlasni ozbroyeni formuvannya Z vesni 1974 mizh nimi vinikali sporadichni zitknennya Pislya togo yak 13 kvitnya 1975 avtobus z palestincyami zaznav napadu falangistiv prihilnikiv Katayib v stolichnomu hristiyanskomu kvartali Ajn Rummana u vidpovid na vbivstvo ohoronciv lidera Katayib P Zhemajelya v Livani spalahnula gromadyanska vijna Na storoni palestinciv vistupiv blok Nacionalno patriotichnih sil NPS na choli z PSP U svoyu chergu Kamal Dzhumblat visunuv programu politichnih reform zazhadavshi serjozno zminiti konfesijnu sistemu organizaciyi vladi yaka sklalasya na toj chas Pragnuchi pripiniti ozbroyene protistoyannya prezident S Franzh ye priznachiv v travni 1975 vijskovij uryad na choli z Nureddinom Rifayi ale blok NPS vidmovivsya viznati jogo Pislya zhorstokih boyiv za poserednictvom Siriyi buv dosyagnutij histkij kompromis u uryad nacionalnoyi yednosti na choli z R Karame uvijshli predstavniki protiborchih sil Prote ce vzhe ne moglo zupiniti gromadyansku vijnu U veresni 1975 buv utvorenij Komitet z nacionalnogo dialogu ale jogo uchasniki tak i ne zumili domovitisya mizh soboyu hristiyanski partiyi vimagali usmiriti palestinciv i vidnoviti nacionalnij suverenitet nad vsiyeyu teritoriyeyu krayini a NPS provedennya politichnih reform i pererozpodilu vladi mizh musulmanami i hristiyanami U sichni 1976 opolchennya livanskih hristiyan pochali blokadu dvoh taboriv palestinskih bizhenciv v peredmisti Bejrutu prichomu Siriya nadavala dopomogu palestincyam cherez svoyih prihilnikiv v palestinskomu rusi As Sajka Prezident Siriyi Hafez Asad napraviv u dopomogu OVP i NPS Yarmuksku brigadu zi skladu Armiyi zvilnennya Palestini Molodi oficeri pidnyali zakolot v musulmanskih chastinah livanskoyi armiyi i v berezni 1976 uryadovi ozbroyeni sili Livanu rozpalisya Musulmanskij tabir i NPS vimagali vidstavki prezidenta S Franzh ye ale toj vidmovlyavsya postupitisya U travni 1976 prezident Franciyi zaproponuvav napraviti do Livanu francuzki vijska Kinec kincem buv dosyagnutij kompromis za poserednictva amerikanskogo poslannika Dina Martina novi prezidentski vibori buli provedeni v travni ale S Franzh ye mig zalishatisya na postu do zakinchennya konstitucijnogo terminu svoyih povnovazhen u veresni Prezidentom buv vibranij Elias Sarkis yakogo v 1970 pidtrimuvali musulmani i PSP Vtruchannya sirijskih vijskKontrol teritoriyi Livanu u 1976 Hristiyanski opolchenci Palestinski opolchenci Sirijski vijska Sirijskij prezident Hafez Asad pragnuv vstanoviti svij kontrol nad Livanom i OVP i vikoristovuvati yih yak znaryaddya svoyeyi blizkoshidnoyi politiki U kvitni 1976 do Livanu vstupili sirijski vijska Pislya travnya Siriya viznala sho na danomu etapi docilno nadati pidtrimku hristiyanskim silam shob ne dopustiti nekontrolovanogo rozvitku podij Pislya napadu na dva hristiyanski mista v Pivnichnomu Livani i zvernennya yih zhiteliv po dopomogu do Siriyi 1 chervnya pochalosya shirokomasshtabne sirijske vtorgnennya do Livanu H Asada ne zupinili navit chislenni poserednicki zusillya riznih arabskih krayin yakim vdalosya lishe vidstrochiti prosuvannya yiyi vijsk v rajoni sho kontrolyuvalisya NPS K Dzhumblata i OVP U veresni 1976 E Sarkis vstupiv na post prezidenta a v zhovtni v Er Riyadi sklikana konferenciya goliv Saudivskoyi Araviyi Yegiptu Siriyi Kuvejtu Livanu i OVP Zgidno z prijnyatim rishennyam v Livani peredbachalosya vidnoviti polozhennya sho isnuvalo do kvitnya 1975 vklyuchayuchi ugodi pomisheni mizh livanskim uryadom i OVP Stvoryuvalisya Mizharabski sili samooboroni MSS chiselnistyu 30 000 osib 85 z nih povinni buli sklasti sirijski vijska sho vzhe znahodilisya v krayini Voni oderzhuvali ponovlyuvanij shestimisyachnij mandat na prisutnist po vsij teritoriyi krayini okrim krajnogo Pivdnya i vidnovlennya miru U berezni 1977 ubitij golovnij suprotivnik sirijskoyi okupaciyi Livanu lider NPS Kamal Dzhumblat Vzhe v lyutomu 1978 soyuz mizh Siriyeyu i hristiyanskimi silami Livanu zvalivsya Pochalisya zitknennya mizh chastinami livanskoyi armiyi i ozbroyenimi formuvannyami hristiyan z odnogo boku i sirijskimi chastinami MSS z inshoyu Sirijciv pidtrimuvav tilki kolishnij prezident S Franzh ye reshta lideriv Livanskogo frontu vvazhala yih okupantami Boyi mizh Livanskimi silami pid komanduvannyam Bashira Zhmajyelya i sirijskimi vijskami prodovzhuvalisya z chervnya po zhovten 1978 Sirijcyam dovelosya vidstupiti vid shidnih mezh Bejrutu i jogo okolic naselenih hristiyanami U 1978 do Livanu znov vtorglisya izrayilski vijska Vidpovidno do rezolyuciyi Radi Bezpeki OON v pivdenni rajoni krayini buli vvedeni Timchasovi sili OON U novij situaciyi bilshist providnih ugrupuvan hristiyanskogo taboru stali oriyentuvatisya na soyuz z Izrayilem V rezultati boyiv v grudni 1980 chervni 1981 hristiyanski sili vitisnili sirijciv iz Zahli Izrayil zavdavav udari po palestinskih zagonah v Livani Sprobi poserednictva z boku Saudivskoyi Araviyi dlya vregulyuvannya krizi ne dali rezultativ Izrayilska okupaciyaKontrol teritoriyi Livanu u 1983 Hristiyanski opolchenci Sirijski vijska Vijska OON Izrayilski vijska U chervni 1982 Izrayil pochav shirokomasshtabni vijskovi operaciyi v Livani napravleni v pershu chergu proti OVP i zahopiv veliku chastinu teritoriyi krayini Do oseni palestinci vimusheni buli pokinuti Zahidnij Bejrut a sirijski vijska piti iz stolici i rajoniv na pivden vid shose Bejrut Damask Sposterezhennya za vivedennyam palestinskih formuvan zdijsnyuvali bagatonacionalni sili V umovah vijskovih uspihiv izrayiltyan prezidentom Livanu buv vibranij v serpni 1982 komanduvach Livanskih sil B Zhmajyel prote vin buv ubitij do vstupu do posadi Zamist nogo prezidentom Livanu stav jogo brat Amin Zhmajyel 1982 1988 Izrayiltyani okupuvali Zahidnij Bejrut i dozvolili Livanskim silam vlashtuvati rizaninu palestinciv v taborah bizhenciv Sabra i Shatila V kinci veresnya 1982 do Bejruta buli znov vvedeni bagatonacionalni sili do yakih uvijshli kontingenti iz SShA Franciyi Italiyi ta Velikoyi Britaniyi A Zhmajyel pochav v grudni 1982 peregovori pro vivedennya izrayilskih vijsk z Livanu U rezultati v travni 1983 bula pidpisana ugoda pro stvorennya v Pivdennomu Livani zoni bezpeki shob pripiniti ozbroyeni napadi na Izrayil z teritoriyi Livanu Obureni palestinci i musulmanski ekstremisti viznavshi ugodu kapitulyaciyeyu pered Izrayilem i Zahodom rozvernuli napad na amerikanskih i francuzkih vijskovosluzhbovcyah z skladu bagatonacionalnih sil U chervni opoziciya ob yednalasya u Front nacionalnogo poryatunku Zagoni druziv yaki ocholiv Valid Dzhumblat sin K Dzhumblata i palestinciv napadali na sili livanskogo uryadu v girskih rajonah Shuf i Alej na shodi i pivdennomu shodu vid stolici U veresni 1983 voni vignali zvidti 300 tis hristiyan Za poserednictva Saudivskoyi Araviyi 25 veresnya 1983 vdalosya dobitisya domovlenosti pro pripinennya vognyu Prote konferenciya z vregulyuvannya v Zhenevi za uchastyu predstavnikiv livanskogo uryadu druzskih i shiyitskih ugrupuvan v zhovtni listopadi zakinchilasya bezrezultatno Siriya napolyagala na rozirvanni livano izrayilskoyi ugodi U lyutomu 1984 sili V Dzhumblata i zagoni shiyitiv Amal na choli z Nabihom Berri za pidtrimkoyu Siriyi rozbili chastini livanskoyi armiyi i zavolodili Zahidnim Bejrutom Vibuhi bomb v amerikanskomu posolstvi v Livani i shtabah bagatonacionalnih sil v 1983 1984 organizovani krugami blizkimi do ruhu Hizballa zmusili bagatonacionalni sili v lyutomu 1984 zalishiti Livan 5 bereznya 1984 A Zhmajyel vimushenij buv prijnyati vimogi Siriyi i ogolosiv pro vidminu ugod 1983 z Izrayilem Pislya cogo v berezni zibralasya nova konferenciya z vregulyuvannya v Lozanni a v kvitni v krayini vdalosya sformuvati uryad nacionalnoyi yednosti na choli z R Karame do yakogo uvijshli K Shamun lider NLP P Zhmajyel lider Katayib N Berri lider Amal vplivovij musulmanskij politiki Selimo Hoss prem yer ministr v 1976 1980 predstavniki PSP i in Providnu rol v livanskih spravah stala grati Siriya Dokladnishe U chervni 1985 Izrayil v odnostoronnomu poryadku viviv svoyi vijska z bilshoyi chastini teritoriyi krayini Vin zalishiv za soboyu lishe zonu bezpeki na Pivdni shirinoyu vid 10 do 25 km Cya zona bula peredana pid kontrol proizrayilskoyi Armiyi Pivdennogo Livanu na choli z generalom Antuanom Lahadom Ostanni roki vijniPislya vibuhu bombi v Zahli u veresni 1985 v misto buli vvedeni sirijski vijska Sirijci uvijshli takozh v Tripoli Osnovnim soyuznikom Siriyi v Livani z travnya 1985 stav shiyitskij ruh Amal N Berri Razom z Siriyeyu sho pragnula uzyati pid kontrol diyalnist OVP v Livani bijci Amal brali uchast v vijni taboriv akciyah proti palestinskih poselen yaki trivali do chervnya 1988 U grudni 1985 V Dzhumblat N Berri ta komanduvach Livanskih sil LS Eli Hobejka pidpisali v Damasku ugodu pro rozmishennya sirijskih vijsk v zonah yaki znahodilisya pid kontrolem yih ugrupuvan Prezident A Zhmajyel vidmovivsya ratifikuvati ugodu a hristiyanski lideri zmistili E Hobejku Novij komanduvach LS Samir Zhazha vidmovivsya jogo vikonuvati U vidpovid Siriya pidtrimala vidkol grupi Hobejki vid LS a takozh sponukala livanskih ministriv musulman pochati 1 sichnya 1986 bojkot prezidenta yakij prodovzhuvavsya azh do jogo vidhodu z posta v 1988 Protiborstvo rozgorilosya i v shiyitskomu tabori de Amal pragnuv vitisniti Hizballu sho posililosya pislya dij napravlenih proti zahidnih gromadyan i yih interesiv v Livani U berezni 1984 Hizballa vikrala kerivnika viddilyannya CRU v Bejruti Vilyama Bakli pislya cogo pochalisya zahoplennya zhurnalistiv diplomativ svyashennosluzhiteliv vchenih i vijskovih Z bereznya 1988 po gruden 1990 opolchennya ruhu Amal Nabiha Berri velo bojovi diyi proti organizaciyi Hizballa na pivdni Livanu i v pivdennih peredmistyah Bejruta U 1987 R Karame buv ubitij i funkciyi prem yer ministra timchasovo perejshli do S Hossu Tim chasom v 1988 dobigav kincya termin prezidentskih povnovazhen A Zhmajyelya Z prichini gostrogo politichnogo protiborstva parlament ne mig zibratis dlya obrannya novogo golovi derzhavi Jduchi z posta prezidenta u veresni 1988 A Zhmajyel priznachiv komanduyuchogo armiyeyu generala Mishelya Auna prem yer ministrom perehidnogo vijskovogo uryadu Aun rozmistivsya v prezidentskomu palaci i stav vikonuvati obov yazki glavi derzhavi Musulmanski i prosirijski lideri vidmovilisya viznati jogo i pidtrimali prem yer ministra S Hossa Vinikla situaciya dvovladdya U berezni 1989 v krayini vidnovilisya vijskovi diyi Za uchastyu Komitetu troh Ligi arabskih derzhav Alzhiru Saudivskoyi Araviyi i Marokko vdalosya virobiti Hartiyu nacionalnoyi zgodi Livanu Znachna chastina livanskih parlamentariyiv bula zibrana v saudivskomu misti Et Tayifi i 22 zhovtnya 1989 shvalila Hartiyu Tayifski ugodi peredbachali dosyagnennya kompromisu mizh livanskimi obshinami pri faktichnij gegemoniyi Siriyi Hristiyani pogodzhuvalisya na provedennya politichnih reform pom yakshennya konfesijnoyi sistemi bilsh rivnomirnij rozpodil vladi i predstavnictvo musulman v derzhavnih organah U parlamenti povinne bulo buti rivne chislo deputativ vid hristiyan i musulman Prezidentskij post zalishivsya za maronitami u listopadi 1989 na cyu posadu vibrali prihilnika spivpraci z Siriyeyu Rene Muavada Ale vzhe cherez 17 dniv pislya vstupu na post vin buv ubitij Zamist nogo prezidentom stav inshij prosirijskij politik Elias Hrauyi 1989 1998 Vin znovu priznachiv prem yer ministrom S Hossa General Aun vidmovivsya viznati Tayifski ugodi i zakripivsya v prezidentskomu palaci v Bejruti Vin ogolosiv pro pochatok vizvolnoyi vijni proti Siriyi Prote jogo sili buli potrohu vitisneni zvidusil i v zhovtni 1990 pislya seriyi sirijskih avianalotiv vin kapitulyuvav i shovavsya u francuzkomu posolstvi v Bejruti Piznishe vin zmig viyihati do Franciyi Cina gromadyanskoyi vijni viyavilasya duzhe velikoyu Za oficijnimi uryadovimi danimi za 1975 1990 zaginuli 94 tis mirnih osib 115 tis buli poraneni 20 tis zniklo bezvisti 800 tis vtekli z krayini Zagalnij zbitok nanesenij krayini ocinyuyetsya v 6 12 mlrd dol Div takozhLivanska vijna 1982 Izrayilska okupaciya Pivdennogo LivanuLiteraturaYu S Skorohod Livanskij konflikt 1975 90 Ukrayinska diplomatichna enciklopediya U 2 h t Redkol L V Guberskij golova ta in K Znannya Ukrayini 2004 T 1 760 s ISBN 966 316 039 X Yu Tyssovskij Prestuplenie bez nakazaniya Chto proizoshlo v Livane M Progress 1983 160 s ros Robert Fisk Pity the Nation Lebanon at War Oxford University Press 2001 727 pp angl Benis M Frank U S Marines in Lebanon 1982 1984 Washington D C History and Museums Division U S Marine Corps 1987 196 pp angl John Laffin The War of Desperation Lebanon 1982 85 London Osprey Publishing 1985 218 pp angl Charles Winslow Lebanon War and Politics in a Fragmented Society London Routledge 1996 345 pp angl PosilannyaZhan Zhene Chotiri godini v Shatili 1982