Олекса́ндр Микола́йович Верти́нський (8 (20) березня 1889, Київ, Київська губернія, Російська імперія — 21 травня 1957, Ленінград, РРФСР) — український та радянський кіноактор, композитор, поет і співак, кумир естради в першій половині XX століття. Батько актрис Маріани і Анастасії Вертинських.
Олександр Вертинський | |
---|---|
Александр Николаевич Вертинский | |
![]() Олександр Вертинський в Парижі | |
Ім'я при народженні | Олександр Миколайович Вертинський |
Народився | 8 (20) березня 1889[3] Київ, Російська імперія |
Помер | 21 травня 1957[1][2] (68 років) Ленінград, РРФСР, СРСР ·серцева недостатність |
Поховання | Новодівичий цвинтар |
Країна | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Діяльність | композитор, поет, автор-виконавець, актор театру, кіноактор, актор, співак, шансоньє |
Галузь | музика[4], поезія[4], акторське мистецтво[4] і спів[4] |
Alma mater | Перша київська гімназія |
Знання мов | російська[4] |
Роки активності | з 1916 |
Жанр | російський шансон, міський романс[d] і Дарк-кабаре |
Батько | Микола Вертинський |
Мати | Євгенія Сколацька |
У шлюбі з | Вертинська Лідія Володимирівна |
Діти | Маріанна Вертинська і Вертинська Анастасія Олександрівна |
Нагороди | |
IMDb | ID 0895037 |
|
Біографія
Київська юність
Народився в сім'ї дрібного чиновника. Батько, Микола Петрович, походив з сім'ї залізничного службовця, був приватним повіреним і трохи займався журналістикою. Мати, Євгенія Степанівна Сколацька, народилася в дворянській сім'ї. Вона не перебувала в офіційному шлюбі з батьком Вертинського, оскільки перша дружина Миколи Петровича нізащо не хотіла дати чоловікові розлучення; він був вимушений усиновити своїх дітей, народжених в цивільному шлюбі, — старшу дочку Надію і сина Олександра.
Діти рано втратили батьків. Коли молодшому Олександру було три роки, померла мати, а через два роки від швидкоплинних сухот помер і батько. Брата і сестру взяли на виховання сестри матері в різні сім'ї. Всіляко перешкоджаючи їхньому спілкуванню, тітки повідомили Олександру явну неправду про смерть його сестри.
Гімназичні роки провів в 1-ій імператорській Олександрійській гімназії (зараз — жовтий корпус Національного університету ім. Т. Г. Шевченка), звідки він був досить швидко виключений за неуспішність і погану поведінку, а пізніше — в 4-ій Київській класичній гімназії.
Вже в ці роки захопився театром, виступав в аматорських виставах і, як статист, на сцені київського театру Соловцова. На відміну від естрадних зірок початку XX ст., що прийшли на естраду з опереткової, а то і з оперної сцени, Олександр Миколайович вийшов з літературного середовища. Він сам писав: «Я не можу зарахувати себе до артистичного середовища, а скоріше до літературної богеми. До своєї творчості я підходжу не з погляду артиста, а з погляду поета, мене привертає не тільки виконання, а пошук відповідних слів, які зазвучать на мій власний мотив».
Його розвиток, як творчої особистості, його світогляд і творчий стиль почали складатися на київських літературних зборах Софії Миколаївни Зелінської. У її будинку збиралися багато цікавих людей: поети Михайло Кузмін, , художники , Казимир Малевич, Марк Шагал, Натан Альтман. Олександр Вертинський проникався їхньою філософією, естетикою, набував духовного і творчого досвіду. У цей період він пробує зайнятися літературною працею: у газеті «Киевская неделя» з'являються його оповідання — «Портрет», «Цигарки», «Весна», «Моя наречена», а в тижневику «Лукомор'я» — оповідання «Червоні метелики». Молодий поет пише театральні рецензії на виступи знаменитостей — Федора Шаляпіна, Анастасії Вяльцевої, Михайла Вавича, Джузеппе Ансельмі, Варвари Каринської, Тітта Руффо. Поступово його ім'я стає відомим в середовищі київської творчої інтелігенції.
Московський період
У 1909—1910 рр. переїхав до Москви, прагнучи знайти себе і зробити кар'єру. Молодим невизнаним талантам потрібно було відчути себе «своїми» в середовищі московської інтелігенції, відчути себе допущеними в ту касту, яка творила мистецтво, в яку входили знамениті письменники і художники, чиї імена були у всіх на слуху, і перед якими благоговіла творча молодь.
Грав в маленьких студіях і гуртках невеликі ролі в модних п'єсах, намагався поставити п'єсу О. Блока «Балаганчик». Олександр Блок був одним з найулюбленіших поетів освіченої молоді того часу, і Олександр Вертинський любив і цінував його творчість все життя. Сам артист писав в своїх спогадах про поезію О. Блока, як про «стихію, що формує наш світ»: «У нашому світі богеми кожен щось таїв в собі, якісь надії, честолюбні задуми, нездійсненні бажання, кожен був різким в своїх думках, красувався надуманою оригінальністю поглядів і непримиренністю критичних оцінок. А над усім цим гуляв хмільний вітер поезії Блока, що отруїла не одне серце мріями про Прекрасну Даму». Сам Олександр Миколайович не наслідував О. Блока, але деякі поетичні образи справляли на нього таке сильне враження, що все його сприйняття життя було в певний період часу дуже «блоковським».
На початку 1912 року прийшов у театр мініатюр М. А. Арцибушевої, де виступав з невеликими пародіями. Однією з перших його робіт став номер під назвою «Танго» (цей танець був новим, але вже дуже модним): балетна пара танцювала танго, а він, стоячи біля куліс, виконував пісеньку-пародію на дію на сцені. Номер мав успіх, і Олександр Вертинський отримав рецензію в пресі: півтора рядка в «Русском слове». А це була вже справжня перемога над невідомістю.
У 1913 році він спробував здійснити свою мрію — вступити до МХТ, проте не був прийнятий через дефект дикції: іспит приймав сам Станіславський Констянтин Сергійович, якому не сподобалося, що молода людина погано вимовляє букву «р».
З 1912 року вельми успішно знімався в німому кіно («Король без вінця», «Від рабства до волі», «Чим люди живі»). На знімальному майданчику він подружився із зірками російського кіно початку XX ст. — І. Мозжухіним і В. Холодною. Багато сценаріїв німих фільмів у той час писали на сюжети популярних романсів, і один зі сценаріїв був заснований на вірші О. Вертинського «Бал Господній». Тоді ж він познайомився з Володимиром Маяковським і виступав в кафе футуристів разом з ним, проте футуризм, як напрям в мистецтві, справив на його творчість куди слабший вплив, ніж можна було б припустити. Футуризм розглядався молодим артистом як можливість епатувати публіку, звернути на себе увагу, виділитися. Світ футуристів, їхня філософія і творча позиція не були близькі Олександру Вертинському. За винятком Володимира Маяковського, талантом якого він щиро захоплювався, футуристи, на його думку, просто «епатували буржуа, писали незрозумілі вірші, виставляли на виставках явно знущальні полотна і прикидалися „геніями“».
На творчість Вертинського справили вплив поезоконцерти І. Сєверянина, але переважно з погляду естетики вірша. Про Ігоря Сєверянина він писав, що в його віршах було справжнє відчуття, талант і щирість, але не вистачало смаку, відчуття міри і непідробленості відчуттів.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF5THlWRU1DVTVNaVZFTUNWQ05TVkVNU1U0TUNWRU1TVTRNaVZFTUNWQ09DVkVNQ1ZDUkNWRU1TVTRNU1ZFTVNVNFF5VkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ09WOGxSREFsUWtNbFJEQWxRalVsUkRBbFFqUWxSREFsUWpFbFJERWxPREFsUkRBbFFqQWxSREVsT0RJdWFuQm5Mekl5TUhCNExTVkVNQ1U1TWlWRU1DVkNOU1ZFTVNVNE1DVkVNU1U0TWlWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0TVNWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNPVjhsUkRBbFFrTWxSREFsUWpVbFJEQWxRalFsUkRBbFFqRWxSREVsT0RBbFJEQWxRakFsUkRFbE9ESXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
В кінці 1914 року Олександр Вертинський вирушив добровольцем на фронт санітаром на 68-му санітарному поїзді Всеросійського союзу міст, який курсував між передовою і Москвою. Він прослужив на поїзді до весни 1915 року, а після невеликого поранення повернувся до Москви. У поїзді була книга, де записувалися всі перев'язки поранених, і, коли він закінчив свою службу, на його рахунку було 35 тис. перев'язок.
Після повернення до Москви Олександр Вертинський продовжував виступати у театрі мініатюр Марії Олександрівни Арцибушевої, але вже з власним номером — «Пісеньками П'єро». Як «аріетки П'єро» він виконував свої вірші, покладені ним на музику, частіше за весь власний твір: «Маленький креольчик», «Ваші пальці пахнуть ладаном», «Ліловий негр» (присвячені Вірі Холодній), «Сіроока», «Хвилиночка», «Я сьогодні сміюся над собою», «За кулісами», «Панахида кришталева», «Дим без вогню», «Безноженка», «Бал Господній», «Пес Дуглас», «Про шість дзеркал», «Jamais», «Я маленька балерина» (у співавторстві з Н. Грушко), «Кокаїнетка» (слова В. Агатова).
Зі своїми піснями Олександр Миколайович виступав також у Петровському театрі, у кабаре «Жарптиця», у театрах мініатюр. Критика швидко відгукнулася на його зростаючий успіх (статті С. Городецького і Б. Савінича в газетах «Рампа и жизнь» і «Театральная газета»).
Загадкою залишалася незмінна популярність Олександра Вертинського в різноманітної аудиторії. Часто причину його успіху бачили в тому, що його творчість «відобразила кризу духовної культури суспільства». Скоріше, його вкрай індивідуалістичні вірші припали до душі кожному. Для нього було характерне написання циклу віршів як «варіацій на тему», представлення своєрідної галереї символів одного образу, перенесення людських емоцій на неживі предмети, використання екзотичних назв і несподіваних порівнянь як спроби ослабити або ж абсолютно зняти відчуття тиску матеріальності світу. При цьому в своїх віршах він прагнув показати, що людина, ніким не зрозуміла і самотня, беззахисна перед лицем величезного безжального світу. Цьому світу байдуже, що смерть близької людини, розлука з улюбленою жінкою, нерозділене кохання і, нарешті, банальна зрада є, можливо, найстрашнішою трагедією в масштабах маленького всесвіту окремо взятої людини. Саме тому його пісні виявилися близькими кожному: кожен міг побачити в них себе. Разом з тим він позбавився від традицій російського романсу, які вже стали рутиною, і запропонував естраді іншу пісню — витонченішу, пов'язану з естетикою новітніх течій в мистецтві і культурі. Але передусім — авторську, художню пісню.
Олександру Вертинському вдалося створити новий жанр, якого ще не було на російській естраді. Сам артист неодноразово говорив: «Я був більше, ніж поетом, більше, ніж актором. Я пройшов по нелегкій дорозі новаторства, створюючи свій власний жанр».
Привабливим для публіки був також особливий стиль Олександра Миколайовича, його сценічна маска. З середини 1915 по кінець 1917 рр. артист виступав в гримі сумного П'єро. Здавалося б, білий П'єро не годився для виконання ліричних і навіть трагічних пісень про любов, дружбу і смерть. П'єро — буффон комедії дель арте, маска з італо-французького трагіфарсу. Проте для мистецтва початку XX ст. був характерний пошук маски, неповторного образу. Глядач йшов «на маску», і її прагнули використовувати найрізноманітніші діячі мистецтва: жовта кофта Володимира Маяковського, оксамитова блуза і кучері Олександра Блока, екзотична поза Ігоря Сєверянина — все це пошук маски, унікального місця в мистецтві. Штучна личина найчастіше і є справжньою суттю того, хто надів маску, і ототожнюється в його свідомості і в свідомості тих, що його оточують, з образом, який маска відображає. Маска підносить форму до чудового ступеня. На вибір сценічної маски Олександром Вертинським справила вплив поезія О. Блока, якою він дуже захоплювався, зокрема — п'єса «Балаганчик» і цикл віршів «Маски».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2Wmk5bU5pOGxSREFsT1RJbFJEQWxRalVsUkRFbE9EQWxSREVsT0RJbFJEQWxRamdsUkRBbFFrUWxSREVsT0RFbFJERWxPRU1sUkRBbFFrRWxSREFsUWpnbFJEQWxRamxmSlVRd0pVRTNKVVF3SlVKRkpVUXhKVGd3SlVRd0pVSkVKVVF3SlVJNEpVUXdKVUk1WHlWRU1DVTVSaVV5TnlWRU1TVTVOQ1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlM1cWNHY3ZNakl3Y0hndEpVUXdKVGt5SlVRd0pVSTFKVVF4SlRnd0pVUXhKVGd5SlVRd0pVSTRKVVF3SlVKRUpVUXhKVGd4SlVReEpUaERKVVF3SlVKQkpVUXdKVUk0SlVRd0pVSTVYeVZFTUNWQk55VkVNQ1ZDUlNWRU1TVTRNQ1ZFTUNWQ1JDVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNPVjhsUkRBbE9VWWxNamNsUkRFbE9UUWxSREVsT0RBbFJEQWxRa1V1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Сам артист стверджував, що цей грим народився спонтанно під час його роботи на санітарному поїзді, коли він і інші молоді санітари давали невеликі «домашні» концерти для поранених і грим на сцені був необхідний виключно через сильне відчуття невпевненості і розгубленості перед переповненим залом. Але вибір маски П'єро був не випадковим. Образ багатостраждального блазня якнайкраще відповідав тій ролі утішника, яку вибрав собі артист. На естраді це було щось нове. Образ П'єро відображав внутрішній світ молодого Олександра Вертинського. Пізніше у нього з'явилася маска ніде не баченого чорного П'єро. Ця маска допомагала артистові входити в образ, давала відповідний емоційний настрій перед виходом на сцену, будила необхідні відчуття. П'єро — комічний страждальник, наївний і захоплений, вічно марячий про щось сумне блазень, в якому крізь комічну манеру видно дійсне страждання і дійсне благородство.
Олександр Миколайович з першої миті своєї появи на сцені відводив глядачів в свій примарний світ. Враження доповнювали уміло створені декорації і «місячне» світло: "Він виходив на сцену вже ґрунтовно загримованим і в спеціально зшитому костюмі П'єро. У мертвотному, лимонно-ліловому світлі рампи густо напудрена особа його здавалося нерухомою, висушеною маскою. Лише «яскраво-червона рана рота» і брови, що страждально здригаються, позначали «тліюче людське життя». Образ чорного П'єро, що з'явився пізніше, був іншим: мертвотно-білий грим на обличчі замінила маска-доміно, білий костюм П'єро замінило абсолютно чорне одіяння, на якому яскраво виділялася біла шийна хустка. Іншим було і враження глядачів. Новий П'єро став в своїх пісеньках іронічнішим і в'їдливішим за колишнього, оскільки втратив наївні марення юності і розгледів буденну простоту і байдужість навколишнього світу.
У 1916 році Олександр Вертинський користувався вже всеросійською популярністю. До 1917 року артист об'їхав майже всі великі міста Російської імперії, де виступав з незмінним успіхом. Він відмовився від маски П'єро і почав виступати в концертному фраку, в якому виступав все життя, ніколи не відступаючи від цього сценічного костюма, що став теж своєрідною маскою або, якщо завгодно, своєрідним символом.
Більшовики при владі
Після більшовицького перевороту Вертинський прийшов до висновку, що йому не ужитися з новою владою. Романс «Те, що я повинен сказати», написаний під враженням загибелі трьохсот московських юнкерів, зацікавив ЧК, куди і викликали артиста для дачі пояснень з приводу співчуття до ворогів революції. Збереглася легенда, ніби то Вертинський обурено відмітив чекістам: «Це ж просто пісня, і потім, ви ж не можете заборонити мені їх жаліти!». На що отримав чітку і лаконічну відповідь: «Треба буде, і дихати заборонимо!»
Це Вертинському абсолютно не підходило, тому в кінці 1917 він відправився разом з багатьма своїми колегами гастролювати по містах України. Майже два роки він провів на півдні, давав концерти на підмостках маленьких театрів і в артистично-літературних товариствах; об'їхав Катеринослав, Одесу, Харків, Ялту, Севастополь.
Вертинський залишив Росію на початку 1920 р., виїхавши до Константинополя на пароплаві «Великий князь Олександр Михайлович». Причини своєї еміграції багато пізніше він визначав так: «Що штовхнуло мене на це? Я ненавидів Радянську владу? О ні! Радянська влада мені нічого поганого не зробила. Я був прихильником якогось іншого ладу? Теж ні: Очевидно, це була пристрасть до пригод, подорожей. Юнацька безпечність».
Еміграція
У Константинополі Вертинському жилося порівняно непогано. Він виступав в найдорожчих і фешенебельних кабаре «Чорна троянда» і «Стела», співав циганські романси, стилізовані російські пісні і мріяв про гастролі у Бессарабії, концертів перед «своєю», російською, публікою. Артистові вдалося купити грецький паспорт, що відкривало можливості для вільного пересування світом і виводило його з категорії емігрантів, що прагнули отримати хоча б дозвіл на проживання.
У Румунії Вертинський був прийнятий дуже тепло, він міг нарешті співати свої пісні, виступаючи перед російським глядачем. Проте він був висланий з країни як неблагонадійний елемент, що розпалює антирумунські настрої серед російського населення приєднаної Бессарабії. Причиною подібного звинувачення послужив приголомшуючий успіх у росіян пісні «В степу молдавському».
Артист відправився до Польщі, де провів 1922 і 1923 рр. Тоді Вертинський вперше звернувся в радянське консульство у Варшаві з проханням про повернення до Росії. На його проханні поставив позитивну резолюцію тодішній радянський повпред в Польщі П. Л. Войков, за порадою якого він і зробив цю спробу. Але йому відмовили.
Вертинський з великим успіхом гастролював в Австрії, Угорщині, Лівані, Палестині, Єгипті, Лівії, Німеччині. У Берліні він прожив з 1923 по 1925 рр., там же одружувався на дочці російських емігрантів Потоцьких, Надії, з якою познайомився в Сопоті. Проте сімейне життя не склалося, і шляхи молодого подружжя швидко розійшлися. Знов вони зустрілися вже в Шанхаї, коли постало питання про другий шлюб Вертинського.
Вертинський вже став світовою знаменитістю, але коли він спробував повторно звернутися до глави радянської делегації А. Луначарського під час її перебування в Берліні з проханням про повернення на батьківщину, йому знову відмовили.
Гастролі країнами Центральної і Східної Європи виявилися не легкими, особливо через відношення публіки до артистів, що виступали в ресторанах: воно було не таким захопленим і поблажливим, як в дореволюційній Росії. Вертинський писав: «Всі наші акторські капризи і фокуси на батьківщині терпілися з ласкавою усмішкою. Актор вважався вищою істотою, якій багато що прощалося і багато що дозволялося. Від цього довелося відвикати на чужині. А шинки були страшні тим, що незалежно від того, слухають тебе чи ні, артист зобов'язаний виконувати свою роль, публіка може поводитися як їй завгодно, співати, пити, їсти, розмовляти або навіть кричати».
Виняток становила Франція, де відношення до артистів було сумішшю гордості і захоплення, як до вищих істот. Тому Вертинський відправився до Парижа, куди прагнула вся творча емігрантська інтелігенція.
Він прожив у Франції майже десять років — з 1925 по 1934. Ця країна користувалася найбільшою любов'ю артиста після батьківщини: «Моя Франція — це один Париж, та зате один Париж — це вся Франція! Я любив Францію щиро, як всякий, хто довго жив в ній. Париж не можна було не любити, як не можна було його забути або віддати перевагу над ним іншому місту. Ніде за кордоном росіяни не відчували себе так легко і вільно. Це було місто, де свобода людської особи поважається: Так, Париж: це батьківщина мого духу! Ні з одним містом світу у мене не зв'язано таких спогадів, як з ним!»
Тут Вертинський виступав в «Великому московському ермітажі», «Казанові», «Казбеку», «Шахерезаді». Саме на цей період припадає розквіт його творчої діяльності.
У еміграції ним були створені багато з його найкращих пісень: «Пані Ірена», «Вінок», «Балада про сиву пані», «В степу молдавському», «В синьому і далекому океані», «Концерт Сарасате», «Іспано-Сюїза», «Божевільний шарманщик», «Мадам, вже падає листя», «Танго Магнолія», «Пісенька про мою дружину», «Дні біжать», «Piccolo Bambino», «Femme raffinee», «Джиммі», «Різдво», «Палестинське танго», «Олов'яне серце», «Жовтий ангел», «Марлен», «Ірині Строцці».
У Парижі Вертинський спілкувався з І.Мозжухіним, Ф.Шаляпіним, С.Лифарем, А.Павловою, Ю.Морфессі, Н.Плевіцькою, Т.Красавіною, Н.Балієвим, С.Рахманіновим. Тут же він познайомився з Чарлі Чапліним, Мері Пікфорд, Марлен Дітріх, Гретою Гарбо. Саме вони подали Вертинському думка про гастролі в США.
Восени 1934 пароплав «Лафаєт» відвіз Вертинського до Америки. Він гастролював в Нью-Йорку, Сан-Франциско, Лос-Анджелесі, Чикаго. У США він відчув настороженість, розгубленість, як і більшість європейських артистів, які в Америці зазвичай відчували себе невпевнено, особливо з'явившись тут вперше.
Нью-Йорк не був схожий на міста Європи: «Я не прийшов в захоплення від Нью-Йорка. День і ніч по його вулицях котиться лавина поспішаючих людей, летять папірці, що підганяються вітром, кричать газетярі, продавці, мчаться машини; люди квапляться як на пожежу: Америка взагалі дуже стомлює». Тут Вертинський виступав в «Таун-холі», в великих мюзик-холах, мав успіх. У Голлівуді йому запропонували зніматися у фільмі, але сценарій був написаний англійською мовою. Непогано володіючи німецькою і досконало знаючи французьку, він не терпів англійську мову. Він промучив з мовою кілька місяців і навіть отримав «філологічну» пораду від Марлен Дітріх — «подолати огиду будь-якої нормальної людини і узяти себе в руки». Проте «узяти себе в руки» не вдалося, і Вертинський відмовився від зйомок.
Вертинський був популярний не тільки в середовищі емігрантів як бард ностальгії, він придбав світову популярність. Попри те, що він виконував свої пісні виключно російською мовою, Вертинський мав шанувальників у всіх країнах світу. Секрет успіху був все той же. Тексти багатьох пісень Вертинського були автобіографічними, він не боявся відкрити людям те, що більше всього їх турбує і про що, як правило, мовчать. Він не відступав від свого кредо: немає нічого важливішого за людську душу, внутрішнього світу людини, її відчуттів, переживань, страждань, відносин, з чого складається життя. Успіху Вертинського сприяли його прекрасні артистичні дані і унікальна виконавська манера: з перших хвилин спілкування з авдиторією артист розумів, з якими людьми йому належить мати справу. Відтіняючи тонкими нюансами виконання своїх пісеньок, він міг додати їм інший смисл, розглянути їх з іншої точки зору, зробити ближчими і зрозумілішими саме цій авдиторії.
У жовтні 1935 Вертинський виїхав до Китаю в надії знайти російського слухача в особі великої емігрантської общини в Шанхаї. Там він вперше в своєму емігрантському житті відчув нужду. Додатково для артиста, звиклого обертатися в світових центрах, життя в Китаї виглядало дуже провінційним. Він співав в кабаре «Ренесанс», в літньому саду «Аркадія», в кафе-шантані «Маріроуз», але це були дуже скромні заклади, де було не так вже багато відвідувачів і не така вже висока платня для артистів. У житті настала криза, у цей момент Вертинського запросили в радянське посольство і запропонували повернутися на батьківщину, пред'явивши офіційне запрошення ВЦИКа, що надихнуло ініціативою комсомолу.
Йшов 1937 рік. Для Вертинського запрошення було великою несподіванкою, і він вхопився за нього. Бажаючи якнайскоріше розібратися з боргами, щоб виїхати в Радянський Союз, він зважився вступити в ризиковане підприємство: став співвласником кабаре «Гарденія». Але вже за місяць кабаре зазнало фінансового краху.
Тоді ж артист почав працювати в радянській газеті «Нове життя» в Шанхаї, виступати в клубі радянських громадян, брати участь в передачах радіостанції ТАСС, готувати спогади про своє життя за кордоном. Так він намагався продемонструвати лояльність до Радянської влади, відчути себе повноправним громадянином рідної країни. Проте папери на в'їзд в СРСР затримувалися, у тому числі і внаслідок Другої світової війни, що почалася.
26 травня 1942 Вертинський уклав другий шлюб з Лідією Володимирівною Циргвава, 20-річною дочкою службовця КВЖД.
Творчість Вертинського шанхайського періоду має зовсім інше забарвлення, ніж європейського. Він писав пісні на вірші радянських авторів і сам складав патріотичні тексти. Тому, що його батьківщина наражалася на страшну небезпеку, і це хвилювало всіх, хто поряд з ним. І тому, що ним володіли думки про нове життя на невідомій батьківщині. І тому, що важливо було пояснити всім: тепер він — разом з тією Червоною армією, від якої в 1920 тікав в еміграцію.
Так народилися пісні «Про нас і про батьківщину», «Наше горе», «В снігах Росії», «Інша пісня», «Кітеж».
Любовна лірика, незважаючи на щасливий роман і подальший шлюб, стала безрадісною і трагічною, несла відбиток кризи життя в цілому, в ній не залишилося нічого від романтичного світлого смутку його ліричних віршів попередніх років. «Прощання», «Непотрібний лист», «Бар-дівчинка», «Тій, що вбила любов», «Порятунок», «Мавпочка Чарлі», «В цьому житті нічого не водиться», «Осінь» — досить гіркі вірші. Певний виняток становить вірш «Без жінок», написаний з чарівною іронією, героєм якого є блискучий, симпатичний, кокетливий улюбленець жінок, що встає в позу споважнілого, пристойного джентльмена. А також вірш «Прощальна вечеря», яке можна назвати класикою Вертинського.
Після японської окупації матеріальний стан сім'ї став дуже важким, Вертинський зневірився отримати дозвіл повернутися на батьківщину. Проте в 1943 він зробив останню спробу: написав лист на ім'я В. М. Молотова. Дозвіл несподівано був отриманий.
Повернення в СРСР
В кінці 1943 сім'я Вертинських з чотиримісячною дочкою Маріаною поселилася в Москві, на вулиці Горького. В кінці 1944 в сім'ї народилася друга дочка — Анастасія.
Вертинський прожив на батьківщині 14 років. Весь цей час він інтенсивно працював, постійно виступав з концертами і мав успіх. Географія його гастрольних поїздок тягнулася від Мурманська до Єревану, від Риги до Петропавловська-Камчатського. У 50-х рр. він знімався в кіно: «3аговор приречених», «Великий воїн Албанії Скандербег», «Анна на шиї». У 1951 він отримав державну премію.
Здавалося б, життя на батьківщині складалося вкрай щасливо і вдало. Проте із ста з гаком пісень з репертуару Вертинського до виконання в СРСР було допущено не більше тридцяти. На кожному концерті був присутній цензор, який гострозоро стежив, щоб артист не виходив за поставлені рамки. Концерти в Москві і Ленінграді були рідкістю, на радіо Вертинського не запрошували, платівок майже не видавали, не було рецензій в газетах. Виступав він в основному в провінції, в маленьких віддалених містечках, де були важкі побутові умови, вкрай довга дорога кількома видами транспорту, а Вертинський був вже немолодий, і це теж створювало йому проблеми. Труднощі компенсувалися захопленими аплодисментами молоді і сльозами немолодих, серед яких, як в Астрахані, було чимало представників дореволюційної інтелігенції, висланих із Ленінграда і Москви у віддалені міста.
Артист чудово розумів, що офіційно він не визнаний, але лише юридично терпимий. А зали були переповнені. «Десь там: вгорі все ще вдають, що я не повернувся, що мене немає в країні. Про мене не пишуть і не говорять ні слова. Газетярі і журналісти говорять: „Немає сигналу“. Ймовірно, його і не буде. А тим часом я є! Мене любить народ (Пробачите мені цю сміливість.) Я вже по 4-у і 5-у разу об'їхав нашу країну, я закінчую третю тисячу концертів!» Це лист за рік до смерті Вертинський написав заступникові міністра культури.
Матеріальні труднощі посилювалися духовною і душевною самотою артиста, звиклого спілкуватися з творчою і духовною елітою європейських столиць. «Я перебрав сьогодні в думці всіх своїх знайомих і „друзів“ і зрозумів, що ніяких друзів у мене тут немає! Кожен ходить з своєю авоською і хапає в неї все, що йому потрібне, плюючи на інших. І вся психологія у нього „авосечна“, а ти — хоч здохни — йому начхати! <..> Ти подивися цю історію зі Сталіним. Все фальшиво, підло, невірно. На з'їзді Хрущов сказав: „Почтім вставанням пам'ять 17 мільйонів чоловік, замучених в таборах“ Нічого собі?! Хто, коли і чим заплатить за „помилки“ всієї цієї сволоти?! І доки будуть знущатися над нашою Батьківщиною? Доки?» — написав артист своїй дружині в 1956.
За 14 років життя в СРСР Вертинський написав лише трохи більше двадцяти віршів: «Дочечки», «Салют», «Перед лицем Батьківщини», «Птахи півчі», «Батьківщина», «Дружині Лілі», «Дитяче містечко».
Вертинський помер 21 травня 1957 в ленінградському готелі «Асторія» у віці 68-ми років. Поховали його в Москві, на Новодівочому цвинтарі.
Пам'ять
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJsTDFOMFlXMXdYMjltWDFWcmNtRnBibVZmY3pFM01qWXVhbkJuTHpJd01IQjRMVk4wWVcxd1gyOW1YMVZyY21GcGJtVmZjekUzTWpZdWFuQm4uanBn.jpg)
Талановитому артисту присвячено одну з вітрин Музею Однієї Вулиці. В музеї представлені автографи О. Вертинського з текстами окремих пісеньок, фотографії, колекція грамплатівок 1930-1950-х років. У 2009 році музей проводив виставку «Александр Вертинский: Я готов целовать твои улицы…», присвячену 120-річчю з дня народження видатного .
21 березня 2019 року на Андріївському узвозі у Києві було відкрито пам'ятник легендарному співаку та актору.
21 березня 2019 року «Укрпошта» ввела в обіг поштову марку «Олександр Вертинський. 1889—1957» номіналом 8,00 гривень (тираж 130 000); дизайн марки розробив Василь Василенко.
Дискографія
Найперші грамзаписи Вертинського (48 пісень) були зроблені в 1930/31 рр. фірмами «Parlophon» (Німеччина — Англія — Франція) і «Odeon» (Німеччина). Тут вказані лише офіційні видання на компакт-дисках.
- 1993 — VERTINSKI (Русский сезон, RSCD 0002; 2000 Boheme Music, CDBMR 007143)
- 1994 — То, что я должен сказать (Мелодия, MEL CD 60 00621)
- 1995 — Песни любви (RDM, CDRDM 506089; 1999 Boheme Music, CDBMR 908089)
- 1996 — VERTINSKI 2CD (Le Chant du Monde, LDX 274939—40)
- 1996 — Желтый ангел (CD-Media, CDM 96—3)
- 1997 — Александр Вертинский. Неизданное (ЦВПИКНО, АВ 97—1)
- 1999 — Легенда века (Boheme Music, CDBMR 908090)
Фільмографія
- 1912: Чим люди живі — ангел;
- 1916: Король без вінця — Анатоль Северак;
- 1916: Від рабства до волі — антиквар;
- 1928: Тисяча і одна ніч — візир (кіностудія «УФА», Німеччина);
- 1950: Змова приречених — кардинал (Вертинський отримав Сталінську премію за участь в цьому фільмі);
- 1954: Великий воїн Албанії Скандербег — дож Венеції;
- 1954: Анна на шиї — князь;
- 1956: Полум'я гніву — польський посол;
- 1956: Кривавий світанок — пан Савицький;
- 1957: Алеко Дундич — генерал Жобер
Література
- Вертинський А. Дорогой длинною… Стихи и песни. Рассказы, зарисовки, размышления. Письма. / Упор. та підг. текста Ю. Томашевського, післямова К. Рудницького. — М.: Правда, 1990. — 576 с.
- Балабко Олександр. «Київ, Іринінська, Лифарям…».Повість за листами митця. Дод."На шляху до Гранд Опера". Уривок з роману-есе «Олександр Вертинський, нащадок Гоголя». — Чернівці: Букрек, 2011. — 236. с.:іл.
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Шляхами артиста. Розділи з роману-есе. — журнал «Київ», № 1, 2011. — ст.31-79
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Шляхами артиста. Розділи з роману-есе. — журнал «Київ», № 2-3, 2011. -ст. 61-89.
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Роман-есе. Книга друга. Сам Париж-це вся Франція. — журнал «Київ», № 9 -10, 2015. -ст. 138—154.
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Роман-есе. Книга друга. Сам Париж-це вся Франція. — журнал «Київ», № 11 -12, 2015. -ст. 106—159.
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Роман-есе. Книга друга. Сам Париж-це вся Франція. — журнал «Київ», № 5 -6, 2016. -ст. 2-58.
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Роман-есе. Книга друга. Сам Париж-це вся Франція. — журнал «Київ», № 7 -8, 2016. -ст. 156—167.
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Роман-есе. Книга друга. Сам Париж-це вся Франція. — журнал «Київ», № 11 -12, 2016. -ст. 154—170.
- Балабко Олександр. Олександр Вертинський, нащадок Гоголя. Шляхами артиста: Роман-есе у трьох книгах. — Чернівці; Букрек, 2017.-596 с.
Див. також
- 3669 Вертинський — астероїд, названий на честь митця.
Примітки
- Русская литература XX века. Прозаики, поэты, драматурги / под ред. Н. Н. Скатов — 2005. — С. 370–372. —
- Литераторы Санкт-Петербурга. ХХ век / под ред. О. В. Богданова
- метрична книга
- Czech National Authority Database
- Олександр Вертинський постав на Андріївському узвозі в образі П’єро. Український інтерес.
- Поштова марка “Олександр Вертинський. 1889-1957”. «Укрпошта».
Посилання
- Вертинський Олександр Миколайович // Українська музична енциклопедія. Т. 1: [А – Д] / Гол. редкол. Г. Скрипник. — Київ : ІМФЕ НАНУ, 2006. — С. 331.
- Вертинський Олександр Миколайович //ЕСУ
- Александр Николаевич Вертинский(рос.)
- Коротка біографія на сайті library.ru
- Коротка біографія на сайті acma.ru
- Зібрання пісень в алфавітному порядку і аудіоархів у форматі Real Audio на сайті bards.ru
- Вертинский в библиотеке Максима Мошкова
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Oleksa ndr Mikola jovich Verti nskij 8 20 bereznya 1889 18890320 Kiyiv Kiyivska guberniya Rosijska imperiya 21 travnya 1957 Leningrad RRFSR ukrayinskij ta radyanskij kinoaktor kompozitor poet i spivak kumir estradi v pershij polovini XX stolittya Batko aktris Mariani i Anastasiyi Vertinskih Oleksandr VertinskijAleksandr Nikolaevich VertinskijOleksandr Vertinskij v ParizhiIm ya pri narodzhenni Oleksandr Mikolajovich VertinskijNarodivsya 8 20 bereznya 1889 3 Kiyiv Rosijska imperiyaPomer 21 travnya 1957 1957 05 21 1 2 68 rokiv Leningrad RRFSR SRSR serceva nedostatnistPohovannya Novodivichij cvintarKrayina Rosijska imperiya SRSR Rosijska respublika Rosijska SFRR GreciyaDiyalnist kompozitor poet avtor vikonavec aktor teatru kinoaktor aktor spivak shansonyeGaluz muzika 4 poeziya 4 aktorske mistectvo 4 i spiv 4 Alma mater Persha kiyivska gimnaziyaZnannya mov rosijska 4 Roki aktivnosti z 1916Zhanr rosijskij shanson miskij romans d i Dark kabareBatko Mikola VertinskijMati Yevgeniya SkolackaU shlyubi z Vertinska Lidiya VolodimirivnaDiti Marianna Vertinska i Vertinska Anastasiya OleksandrivnaNagorodiIMDb ID 0895037 Mediafajli u Vikishovishi U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Vertinskij BiografiyaKiyivska yunist Narodivsya v sim yi dribnogo chinovnika Batko Mikola Petrovich pohodiv z sim yi zaliznichnogo sluzhbovcya buv privatnim povirenim i trohi zajmavsya zhurnalistikoyu Mati Yevgeniya Stepanivna Skolacka narodilasya v dvoryanskij sim yi Vona ne perebuvala v oficijnomu shlyubi z batkom Vertinskogo oskilki persha druzhina Mikoli Petrovicha nizasho ne hotila dati cholovikovi rozluchennya vin buv vimushenij usinoviti svoyih ditej narodzhenih v civilnomu shlyubi starshu dochku Nadiyu i sina Oleksandra Memorialna doshka na budinku de narodivsya Vertinskij Kiyiv vul Volodimirska 43 Diti rano vtratili batkiv Koli molodshomu Oleksandru bulo tri roki pomerla mati a cherez dva roki vid shvidkoplinnih suhot pomer i batko Brata i sestru vzyali na vihovannya sestri materi v rizni sim yi Vsilyako pereshkodzhayuchi yihnomu spilkuvannyu titki povidomili Oleksandru yavnu nepravdu pro smert jogo sestri Gimnazichni roki proviv v 1 ij imperatorskij Oleksandrijskij gimnaziyi zaraz zhovtij korpus Nacionalnogo universitetu im T G Shevchenka zvidki vin buv dosit shvidko viklyuchenij za neuspishnist i poganu povedinku a piznishe v 4 ij Kiyivskij klasichnij gimnaziyi Vzhe v ci roki zahopivsya teatrom vistupav v amatorskih vistavah i yak statist na sceni kiyivskogo teatru Solovcova Na vidminu vid estradnih zirok pochatku XX st sho prijshli na estradu z operetkovoyi a to i z opernoyi sceni Oleksandr Mikolajovich vijshov z literaturnogo seredovisha Vin sam pisav Ya ne mozhu zarahuvati sebe do artistichnogo seredovisha a skorishe do literaturnoyi bogemi Do svoyeyi tvorchosti ya pidhodzhu ne z poglyadu artista a z poglyadu poeta mene privertaye ne tilki vikonannya a poshuk vidpovidnih sliv yaki zazvuchat na mij vlasnij motiv Jogo rozvitok yak tvorchoyi osobistosti jogo svitoglyad i tvorchij stil pochali skladatisya na kiyivskih literaturnih zborah Sofiyi Mikolayivni Zelinskoyi U yiyi budinku zbiralisya bagato cikavih lyudej poeti Mihajlo Kuzmin hudozhniki Kazimir Malevich Mark Shagal Natan Altman Oleksandr Vertinskij pronikavsya yihnoyu filosofiyeyu estetikoyu nabuvav duhovnogo i tvorchogo dosvidu U cej period vin probuye zajnyatisya literaturnoyu praceyu u gazeti Kievskaya nedelya z yavlyayutsya jogo opovidannya Portret Cigarki Vesna Moya narechena a v tizhneviku Lukomor ya opovidannya Chervoni meteliki Molodij poet pishe teatralni recenziyi na vistupi znamenitostej Fedora Shalyapina Anastasiyi Vyalcevoyi Mihajla Vavicha Dzhuzeppe Anselmi Varvari Karinskoyi Titta Ruffo Postupovo jogo im ya staye vidomim v seredovishi kiyivskoyi tvorchoyi inteligenciyi Moskovskij period U 1909 1910 rr pereyihav do Moskvi pragnuchi znajti sebe i zrobiti kar yeru Molodim neviznanim talantam potribno bulo vidchuti sebe svoyimi v seredovishi moskovskoyi inteligenciyi vidchuti sebe dopushenimi v tu kastu yaka tvorila mistectvo v yaku vhodili znameniti pismenniki i hudozhniki chiyi imena buli u vsih na sluhu i pered yakimi blagogovila tvorcha molod Grav v malenkih studiyah i gurtkah neveliki roli v modnih p yesah namagavsya postaviti p yesu O Bloka Balaganchik Oleksandr Blok buv odnim z najulyublenishih poetiv osvichenoyi molodi togo chasu i Oleksandr Vertinskij lyubiv i cinuvav jogo tvorchist vse zhittya Sam artist pisav v svoyih spogadah pro poeziyu O Bloka yak pro stihiyu sho formuye nash svit U nashomu sviti bogemi kozhen shos tayiv v sobi yakis nadiyi chestolyubni zadumi nezdijsnenni bazhannya kozhen buv rizkim v svoyih dumkah krasuvavsya nadumanoyu originalnistyu poglyadiv i neprimirennistyu kritichnih ocinok A nad usim cim gulyav hmilnij viter poeziyi Bloka sho otruyila ne odne serce mriyami pro Prekrasnu Damu Sam Oleksandr Mikolajovich ne nasliduvav O Bloka ale deyaki poetichni obrazi spravlyali na nogo take silne vrazhennya sho vse jogo sprijnyattya zhittya bulo v pevnij period chasu duzhe blokovskim Na pochatku 1912 roku prijshov u teatr miniatyur M A Arcibushevoyi de vistupav z nevelikimi parodiyami Odniyeyu z pershih jogo robit stav nomer pid nazvoyu Tango cej tanec buv novim ale vzhe duzhe modnim baletna para tancyuvala tango a vin stoyachi bilya kulis vikonuvav pisenku parodiyu na diyu na sceni Nomer mav uspih i Oleksandr Vertinskij otrimav recenziyu v presi pivtora ryadka v Russkom slove A ce bula vzhe spravzhnya peremoga nad nevidomistyu U 1913 roci vin sprobuvav zdijsniti svoyu mriyu vstupiti do MHT prote ne buv prijnyatij cherez defekt dikciyi ispit prijmav sam Stanislavskij Konstyantin Sergijovich yakomu ne spodobalosya sho moloda lyudina pogano vimovlyaye bukvu r Z 1912 roku velmi uspishno znimavsya v nimomu kino Korol bez vincya Vid rabstva do voli Chim lyudi zhivi Na znimalnomu majdanchiku vin podruzhivsya iz zirkami rosijskogo kino pochatku XX st I Mozzhuhinim i V Holodnoyu Bagato scenariyiv nimih filmiv u toj chas pisali na syuzheti populyarnih romansiv i odin zi scenariyiv buv zasnovanij na virshi O Vertinskogo Bal Gospodnij Todi zh vin poznajomivsya z Volodimirom Mayakovskim i vistupav v kafe futuristiv razom z nim prote futurizm yak napryam v mistectvi spraviv na jogo tvorchist kudi slabshij vpliv nizh mozhna bulo b pripustiti Futurizm rozglyadavsya molodim artistom yak mozhlivist epatuvati publiku zvernuti na sebe uvagu vidilitisya Svit futuristiv yihnya filosofiya i tvorcha poziciya ne buli blizki Oleksandru Vertinskomu Za vinyatkom Volodimira Mayakovskogo talantom yakogo vin shiro zahoplyuvavsya futuristi na jogo dumku prosto epatuvali burzhua pisali nezrozumili virshi vistavlyali na vistavkah yavno znushalni polotna i prikidalisya geniyami Na tvorchist Vertinskogo spravili vpliv poezokoncerti I Syeveryanina ale perevazhno z poglyadu estetiki virsha Pro Igorya Syeveryanina vin pisav sho v jogo virshah bulo spravzhnye vidchuttya talant i shirist ale ne vistachalo smaku vidchuttya miri i nepidroblenosti vidchuttiv Sanitar Vertinskij V kinci 1914 roku Oleksandr Vertinskij virushiv dobrovolcem na front sanitarom na 68 mu sanitarnomu poyizdi Vserosijskogo soyuzu mist yakij kursuvav mizh peredovoyu i Moskvoyu Vin prosluzhiv na poyizdi do vesni 1915 roku a pislya nevelikogo poranennya povernuvsya do Moskvi U poyizdi bula kniga de zapisuvalisya vsi perev yazki poranenih i koli vin zakinchiv svoyu sluzhbu na jogo rahunku bulo 35 tis perev yazok Pislya povernennya do Moskvi Oleksandr Vertinskij prodovzhuvav vistupati u teatri miniatyur Mariyi Oleksandrivni Arcibushevoyi ale vzhe z vlasnim nomerom Pisenkami P yero Yak arietki P yero vin vikonuvav svoyi virshi pokladeni nim na muziku chastishe za ves vlasnij tvir Malenkij kreolchik Vashi palci pahnut ladanom Lilovij negr prisvyacheni Viri Holodnij Sirooka Hvilinochka Ya sogodni smiyusya nad soboyu Za kulisami Panahida krishtaleva Dim bez vognyu Beznozhenka Bal Gospodnij Pes Duglas Pro shist dzerkal Jamais Ya malenka balerina u spivavtorstvi z N Grushko Kokayinetka slova V Agatova Zi svoyimi pisnyami Oleksandr Mikolajovich vistupav takozh u Petrovskomu teatri u kabare Zharpticya u teatrah miniatyur Kritika shvidko vidguknulasya na jogo zrostayuchij uspih statti S Gorodeckogo i B Savinicha v gazetah Rampa i zhizn i Teatralnaya gazeta Zagadkoyu zalishalasya nezminna populyarnist Oleksandra Vertinskogo v riznomanitnoyi auditoriyi Chasto prichinu jogo uspihu bachili v tomu sho jogo tvorchist vidobrazila krizu duhovnoyi kulturi suspilstva Skorishe jogo vkraj individualistichni virshi pripali do dushi kozhnomu Dlya nogo bulo harakterne napisannya ciklu virshiv yak variacij na temu predstavlennya svoyeridnoyi galereyi simvoliv odnogo obrazu perenesennya lyudskih emocij na nezhivi predmeti vikoristannya ekzotichnih nazv i nespodivanih porivnyan yak sprobi oslabiti abo zh absolyutno znyati vidchuttya tisku materialnosti svitu Pri comu v svoyih virshah vin pragnuv pokazati sho lyudina nikim ne zrozumila i samotnya bezzahisna pered licem velicheznogo bezzhalnogo svitu Comu svitu bajduzhe sho smert blizkoyi lyudini rozluka z ulyublenoyu zhinkoyu nerozdilene kohannya i nareshti banalna zrada ye mozhlivo najstrashnishoyu tragediyeyu v masshtabah malenkogo vsesvitu okremo vzyatoyi lyudini Same tomu jogo pisni viyavilisya blizkimi kozhnomu kozhen mig pobachiti v nih sebe Razom z tim vin pozbavivsya vid tradicij rosijskogo romansu yaki vzhe stali rutinoyu i zaproponuvav estradi inshu pisnyu vitonchenishu pov yazanu z estetikoyu novitnih techij v mistectvi i kulturi Ale peredusim avtorsku hudozhnyu pisnyu Oleksandru Vertinskomu vdalosya stvoriti novij zhanr yakogo she ne bulo na rosijskij estradi Sam artist neodnorazovo govoriv Ya buv bilshe nizh poetom bilshe nizh aktorom Ya projshov po nelegkij dorozi novatorstva stvoryuyuchi svij vlasnij zhanr Privablivim dlya publiki buv takozh osoblivij stil Oleksandra Mikolajovicha jogo scenichna maska Z seredini 1915 po kinec 1917 rr artist vistupav v grimi sumnogo P yero Zdavalosya b bilij P yero ne godivsya dlya vikonannya lirichnih i navit tragichnih pisen pro lyubov druzhbu i smert P yero buffon komediyi del arte maska z italo francuzkogo tragifarsu Prote dlya mistectva pochatku XX st buv harakternij poshuk maski nepovtornogo obrazu Glyadach jshov na masku i yiyi pragnuli vikoristovuvati najriznomanitnishi diyachi mistectva zhovta kofta Volodimira Mayakovskogo oksamitova bluza i kucheri Oleksandra Bloka ekzotichna poza Igorya Syeveryanina vse ce poshuk maski unikalnogo miscya v mistectvi Shtuchna lichina najchastishe i ye spravzhnoyu suttyu togo hto nadiv masku i ototozhnyuyetsya v jogo svidomosti i v svidomosti tih sho jogo otochuyut z obrazom yakij maska vidobrazhaye Maska pidnosit formu do chudovogo stupenya Na vibir scenichnoyi maski Oleksandrom Vertinskim spravila vpliv poeziya O Bloka yakoyu vin duzhe zahoplyuvavsya zokrema p yesa Balaganchik i cikl virshiv Maski Afisha 1918 Vertinskij v obrazi Chornogo P yero Sam artist stverdzhuvav sho cej grim narodivsya spontanno pid chas jogo roboti na sanitarnomu poyizdi koli vin i inshi molodi sanitari davali neveliki domashni koncerti dlya poranenih i grim na sceni buv neobhidnij viklyuchno cherez silne vidchuttya nevpevnenosti i rozgublenosti pered perepovnenim zalom Ale vibir maski P yero buv ne vipadkovim Obraz bagatostrazhdalnogo blaznya yaknajkrashe vidpovidav tij roli utishnika yaku vibrav sobi artist Na estradi ce bulo shos nove Obraz P yero vidobrazhav vnutrishnij svit molodogo Oleksandra Vertinskogo Piznishe u nogo z yavilasya maska nide ne bachenogo chornogo P yero Cya maska dopomagala artistovi vhoditi v obraz davala vidpovidnij emocijnij nastrij pered vihodom na scenu budila neobhidni vidchuttya P yero komichnij strazhdalnik nayivnij i zahoplenij vichno maryachij pro shos sumne blazen v yakomu kriz komichnu maneru vidno dijsne strazhdannya i dijsne blagorodstvo Oleksandr Mikolajovich z pershoyi miti svoyeyi poyavi na sceni vidvodiv glyadachiv v svij primarnij svit Vrazhennya dopovnyuvali umilo stvoreni dekoraciyi i misyachne svitlo Vin vihodiv na scenu vzhe gruntovno zagrimovanim i v specialno zshitomu kostyumi P yero U mertvotnomu limonno lilovomu svitli rampi gusto napudrena osoba jogo zdavalosya neruhomoyu visushenoyu maskoyu Lishe yaskravo chervona rana rota i brovi sho strazhdalno zdrigayutsya poznachali tliyuche lyudske zhittya Obraz chornogo P yero sho z yavivsya piznishe buv inshim mertvotno bilij grim na oblichchi zaminila maska domino bilij kostyum P yero zaminilo absolyutno chorne odiyannya na yakomu yaskravo vidilyalasya bila shijna hustka Inshim bulo i vrazhennya glyadachiv Novij P yero stav v svoyih pisenkah ironichnishim i v yidlivishim za kolishnogo oskilki vtrativ nayivni marennya yunosti i rozglediv budennu prostotu i bajduzhist navkolishnogo svitu U 1916 roci Oleksandr Vertinskij koristuvavsya vzhe vserosijskoyu populyarnistyu Do 1917 roku artist ob yihav majzhe vsi veliki mista Rosijskoyi imperiyi de vistupav z nezminnim uspihom Vin vidmovivsya vid maski P yero i pochav vistupati v koncertnomu fraku v yakomu vistupav vse zhittya nikoli ne vidstupayuchi vid cogo scenichnogo kostyuma sho stav tezh svoyeridnoyu maskoyu abo yaksho zavgodno svoyeridnim simvolom Bilshoviki pri vladi Pislya bilshovickogo perevorotu Vertinskij prijshov do visnovku sho jomu ne uzhitisya z novoyu vladoyu Romans Te sho ya povinen skazati napisanij pid vrazhennyam zagibeli trohsot moskovskih yunkeriv zacikaviv ChK kudi i viklikali artista dlya dachi poyasnen z privodu spivchuttya do vorogiv revolyuciyi Zbereglasya legenda nibi to Vertinskij obureno vidmitiv chekistam Ce zh prosto pisnya i potim vi zh ne mozhete zaboroniti meni yih zhaliti Na sho otrimav chitku i lakonichnu vidpovid Treba bude i dihati zaboronimo Ce Vertinskomu absolyutno ne pidhodilo tomu v kinci 1917 vin vidpravivsya razom z bagatma svoyimi kolegami gastrolyuvati po mistah Ukrayini Majzhe dva roki vin proviv na pivdni davav koncerti na pidmostkah malenkih teatriv i v artistichno literaturnih tovaristvah ob yihav Katerinoslav Odesu Harkiv Yaltu Sevastopol Vertinskij zalishiv Rosiyu na pochatku 1920 r viyihavshi do Konstantinopolya na paroplavi Velikij knyaz Oleksandr Mihajlovich Prichini svoyeyi emigraciyi bagato piznishe vin viznachav tak Sho shtovhnulo mene na ce Ya nenavidiv Radyansku vladu O ni Radyanska vlada meni nichogo poganogo ne zrobila Ya buv prihilnikom yakogos inshogo ladu Tezh ni Ochevidno ce bula pristrast do prigod podorozhej Yunacka bezpechnist Emigraciya U Konstantinopoli Vertinskomu zhilosya porivnyano nepogano Vin vistupav v najdorozhchih i feshenebelnih kabare Chorna troyanda i Stela spivav ciganski romansi stilizovani rosijski pisni i mriyav pro gastroli u Bessarabiyi koncertiv pered svoyeyu rosijskoyu publikoyu Artistovi vdalosya kupiti greckij pasport sho vidkrivalo mozhlivosti dlya vilnogo peresuvannya svitom i vivodilo jogo z kategoriyi emigrantiv sho pragnuli otrimati hocha b dozvil na prozhivannya U Rumuniyi Vertinskij buv prijnyatij duzhe teplo vin mig nareshti spivati svoyi pisni vistupayuchi pered rosijskim glyadachem Prote vin buv vislanij z krayini yak neblagonadijnij element sho rozpalyuye antirumunski nastroyi sered rosijskogo naselennya priyednanoyi Bessarabiyi Prichinoyu podibnogo zvinuvachennya posluzhiv prigolomshuyuchij uspih u rosiyan pisni V stepu moldavskomu Artist vidpravivsya do Polshi de proviv 1922 i 1923 rr Todi Vertinskij vpershe zvernuvsya v radyanske konsulstvo u Varshavi z prohannyam pro povernennya do Rosiyi Na jogo prohanni postaviv pozitivnu rezolyuciyu todishnij radyanskij povpred v Polshi P L Vojkov za poradoyu yakogo vin i zrobiv cyu sprobu Ale jomu vidmovili Vertinskij z velikim uspihom gastrolyuvav v Avstriyi Ugorshini Livani Palestini Yegipti Liviyi Nimechchini U Berlini vin prozhiv z 1923 po 1925 rr tam zhe odruzhuvavsya na dochci rosijskih emigrantiv Potockih Nadiyi z yakoyu poznajomivsya v Sopoti Prote simejne zhittya ne sklalosya i shlyahi molodogo podruzhzhya shvidko rozijshlisya Znov voni zustrilisya vzhe v Shanhayi koli postalo pitannya pro drugij shlyub Vertinskogo Vertinskij vzhe stav svitovoyu znamenitistyu ale koli vin sprobuvav povtorno zvernutisya do glavi radyanskoyi delegaciyi A Lunacharskogo pid chas yiyi perebuvannya v Berlini z prohannyam pro povernennya na batkivshinu jomu znovu vidmovili Gastroli krayinami Centralnoyi i Shidnoyi Yevropi viyavilisya ne legkimi osoblivo cherez vidnoshennya publiki do artistiv sho vistupali v restoranah vono bulo ne takim zahoplenim i poblazhlivim yak v dorevolyucijnij Rosiyi Vertinskij pisav Vsi nashi aktorski kaprizi i fokusi na batkivshini terpilisya z laskavoyu usmishkoyu Aktor vvazhavsya vishoyu istotoyu yakij bagato sho proshalosya i bagato sho dozvolyalosya Vid cogo dovelosya vidvikati na chuzhini A shinki buli strashni tim sho nezalezhno vid togo sluhayut tebe chi ni artist zobov yazanij vikonuvati svoyu rol publika mozhe povoditisya yak yij zavgodno spivati piti yisti rozmovlyati abo navit krichati Vinyatok stanovila Franciya de vidnoshennya do artistiv bulo sumishshyu gordosti i zahoplennya yak do vishih istot Tomu Vertinskij vidpravivsya do Parizha kudi pragnula vsya tvorcha emigrantska inteligenciya Vin prozhiv u Franciyi majzhe desyat rokiv z 1925 po 1934 Cya krayina koristuvalasya najbilshoyu lyubov yu artista pislya batkivshini Moya Franciya ce odin Parizh ta zate odin Parizh ce vsya Franciya Ya lyubiv Franciyu shiro yak vsyakij hto dovgo zhiv v nij Parizh ne mozhna bulo ne lyubiti yak ne mozhna bulo jogo zabuti abo viddati perevagu nad nim inshomu mistu Nide za kordonom rosiyani ne vidchuvali sebe tak legko i vilno Ce bulo misto de svoboda lyudskoyi osobi povazhayetsya Tak Parizh ce batkivshina mogo duhu Ni z odnim mistom svitu u mene ne zv yazano takih spogadiv yak z nim Tut Vertinskij vistupav v Velikomu moskovskomu ermitazhi Kazanovi Kazbeku Shaherezadi Same na cej period pripadaye rozkvit jogo tvorchoyi diyalnosti U emigraciyi nim buli stvoreni bagato z jogo najkrashih pisen Pani Irena Vinok Balada pro sivu pani V stepu moldavskomu V sinomu i dalekomu okeani Koncert Sarasate Ispano Syuyiza Bozhevilnij sharmanshik Madam vzhe padaye listya Tango Magnoliya Pisenka pro moyu druzhinu Dni bizhat Piccolo Bambino Femme raffinee Dzhimmi Rizdvo Palestinske tango Olov yane serce Zhovtij angel Marlen Irini Strocci U Parizhi Vertinskij spilkuvavsya z I Mozzhuhinim F Shalyapinim S Lifarem A Pavlovoyu Yu Morfessi N Plevickoyu T Krasavinoyu N Baliyevim S Rahmaninovim Tut zhe vin poznajomivsya z Charli Chaplinim Meri Pikford Marlen Ditrih Gretoyu Garbo Same voni podali Vertinskomu dumka pro gastroli v SShA Voseni 1934 paroplav Lafayet vidviz Vertinskogo do Ameriki Vin gastrolyuvav v Nyu Jorku San Francisko Los Andzhelesi Chikago U SShA vin vidchuv nastorozhenist rozgublenist yak i bilshist yevropejskih artistiv yaki v Americi zazvichaj vidchuvali sebe nevpevneno osoblivo z yavivshis tut vpershe Nyu Jork ne buv shozhij na mista Yevropi Ya ne prijshov v zahoplennya vid Nyu Jorka Den i nich po jogo vulicyah kotitsya lavina pospishayuchih lyudej letyat papirci sho pidganyayutsya vitrom krichat gazetyari prodavci mchatsya mashini lyudi kvaplyatsya yak na pozhezhu Amerika vzagali duzhe stomlyuye Tut Vertinskij vistupav v Taun holi v velikih myuzik holah mav uspih U Gollivudi jomu zaproponuvali znimatisya u filmi ale scenarij buv napisanij anglijskoyu movoyu Nepogano volodiyuchi nimeckoyu i doskonalo znayuchi francuzku vin ne terpiv anglijsku movu Vin promuchiv z movoyu kilka misyaciv i navit otrimav filologichnu poradu vid Marlen Ditrih podolati ogidu bud yakoyi normalnoyi lyudini i uzyati sebe v ruki Prote uzyati sebe v ruki ne vdalosya i Vertinskij vidmovivsya vid zjomok Vertinskij buv populyarnij ne tilki v seredovishi emigrantiv yak bard nostalgiyi vin pridbav svitovu populyarnist Popri te sho vin vikonuvav svoyi pisni viklyuchno rosijskoyu movoyu Vertinskij mav shanuvalnikiv u vsih krayinah svitu Sekret uspihu buv vse toj zhe Teksti bagatoh pisen Vertinskogo buli avtobiografichnimi vin ne boyavsya vidkriti lyudyam te sho bilshe vsogo yih turbuye i pro sho yak pravilo movchat Vin ne vidstupav vid svogo kredo nemaye nichogo vazhlivishogo za lyudsku dushu vnutrishnogo svitu lyudini yiyi vidchuttiv perezhivan strazhdan vidnosin z chogo skladayetsya zhittya Uspihu Vertinskogo spriyali jogo prekrasni artistichni dani i unikalna vikonavska manera z pershih hvilin spilkuvannya z avditoriyeyu artist rozumiv z yakimi lyudmi jomu nalezhit mati spravu Vidtinyayuchi tonkimi nyuansami vikonannya svoyih pisenok vin mig dodati yim inshij smisl rozglyanuti yih z inshoyi tochki zoru zrobiti blizhchimi i zrozumilishimi same cij avditoriyi U zhovtni 1935 Vertinskij viyihav do Kitayu v nadiyi znajti rosijskogo sluhacha v osobi velikoyi emigrantskoyi obshini v Shanhayi Tam vin vpershe v svoyemu emigrantskomu zhitti vidchuv nuzhdu Dodatkovo dlya artista zviklogo obertatisya v svitovih centrah zhittya v Kitayi viglyadalo duzhe provincijnim Vin spivav v kabare Renesans v litnomu sadu Arkadiya v kafe shantani Marirouz ale ce buli duzhe skromni zakladi de bulo ne tak vzhe bagato vidviduvachiv i ne taka vzhe visoka platnya dlya artistiv U zhitti nastala kriza u cej moment Vertinskogo zaprosili v radyanske posolstvo i zaproponuvali povernutisya na batkivshinu pred yavivshi oficijne zaproshennya VCIKa sho nadihnulo iniciativoyu komsomolu Jshov 1937 rik Dlya Vertinskogo zaproshennya bulo velikoyu nespodivankoyu i vin vhopivsya za nogo Bazhayuchi yaknajskorishe rozibratisya z borgami shob viyihati v Radyanskij Soyuz vin zvazhivsya vstupiti v rizikovane pidpriyemstvo stav spivvlasnikom kabare Gardeniya Ale vzhe za misyac kabare zaznalo finansovogo krahu Todi zh artist pochav pracyuvati v radyanskij gazeti Nove zhittya v Shanhayi vistupati v klubi radyanskih gromadyan brati uchast v peredachah radiostanciyi TASS gotuvati spogadi pro svoye zhittya za kordonom Tak vin namagavsya prodemonstruvati loyalnist do Radyanskoyi vladi vidchuti sebe povnopravnim gromadyaninom ridnoyi krayini Prote paperi na v yizd v SRSR zatrimuvalisya u tomu chisli i vnaslidok Drugoyi svitovoyi vijni sho pochalasya 26 travnya 1942 Vertinskij uklav drugij shlyub z Lidiyeyu Volodimirivnoyu Cirgvava 20 richnoyu dochkoyu sluzhbovcya KVZhD Tvorchist Vertinskogo shanhajskogo periodu maye zovsim inshe zabarvlennya nizh yevropejskogo Vin pisav pisni na virshi radyanskih avtoriv i sam skladav patriotichni teksti Tomu sho jogo batkivshina narazhalasya na strashnu nebezpeku i ce hvilyuvalo vsih hto poryad z nim I tomu sho nim volodili dumki pro nove zhittya na nevidomij batkivshini I tomu sho vazhlivo bulo poyasniti vsim teper vin razom z tiyeyu Chervonoyu armiyeyu vid yakoyi v 1920 tikav v emigraciyu Tak narodilisya pisni Pro nas i pro batkivshinu Nashe gore V snigah Rosiyi Insha pisnya Kitezh Lyubovna lirika nezvazhayuchi na shaslivij roman i podalshij shlyub stala bezradisnoyu i tragichnoyu nesla vidbitok krizi zhittya v cilomu v nij ne zalishilosya nichogo vid romantichnogo svitlogo smutku jogo lirichnih virshiv poperednih rokiv Proshannya Nepotribnij list Bar divchinka Tij sho vbila lyubov Poryatunok Mavpochka Charli V comu zhitti nichogo ne voditsya Osin dosit girki virshi Pevnij vinyatok stanovit virsh Bez zhinok napisanij z charivnoyu ironiyeyu geroyem yakogo ye bliskuchij simpatichnij koketlivij ulyublenec zhinok sho vstaye v pozu spovazhnilogo pristojnogo dzhentlmena A takozh virsh Proshalna vecherya yake mozhna nazvati klasikoyu Vertinskogo Pislya yaponskoyi okupaciyi materialnij stan sim yi stav duzhe vazhkim Vertinskij znevirivsya otrimati dozvil povernutisya na batkivshinu Prote v 1943 vin zrobiv ostannyu sprobu napisav list na im ya V M Molotova Dozvil nespodivano buv otrimanij Povernennya v SRSR V kinci 1943 sim ya Vertinskih z chotirimisyachnoyu dochkoyu Marianoyu poselilasya v Moskvi na vulici Gorkogo V kinci 1944 v sim yi narodilasya druga dochka Anastasiya Vertinskij prozhiv na batkivshini 14 rokiv Ves cej chas vin intensivno pracyuvav postijno vistupav z koncertami i mav uspih Geografiya jogo gastrolnih poyizdok tyagnulasya vid Murmanska do Yerevanu vid Rigi do Petropavlovska Kamchatskogo U 50 h rr vin znimavsya v kino 3agovor prirechenih Velikij voyin Albaniyi Skanderbeg Anna na shiyi U 1951 vin otrimav derzhavnu premiyu Zdavalosya b zhittya na batkivshini skladalosya vkraj shaslivo i vdalo Prote iz sta z gakom pisen z repertuaru Vertinskogo do vikonannya v SRSR bulo dopusheno ne bilshe tridcyati Na kozhnomu koncerti buv prisutnij cenzor yakij gostrozoro stezhiv shob artist ne vihodiv za postavleni ramki Koncerti v Moskvi i Leningradi buli ridkistyu na radio Vertinskogo ne zaproshuvali plativok majzhe ne vidavali ne bulo recenzij v gazetah Vistupav vin v osnovnomu v provinciyi v malenkih viddalenih mistechkah de buli vazhki pobutovi umovi vkraj dovga doroga kilkoma vidami transportu a Vertinskij buv vzhe nemolodij i ce tezh stvoryuvalo jomu problemi Trudnoshi kompensuvalisya zahoplenimi aplodismentami molodi i slozami nemolodih sered yakih yak v Astrahani bulo chimalo predstavnikiv dorevolyucijnoyi inteligenciyi vislanih iz Leningrada i Moskvi u viddaleni mista Artist chudovo rozumiv sho oficijno vin ne viznanij ale lishe yuridichno terpimij A zali buli perepovneni Des tam vgori vse she vdayut sho ya ne povernuvsya sho mene nemaye v krayini Pro mene ne pishut i ne govoryat ni slova Gazetyari i zhurnalisti govoryat Nemaye signalu Jmovirno jogo i ne bude A tim chasom ya ye Mene lyubit narod Probachite meni cyu smilivist Ya vzhe po 4 u i 5 u razu ob yihav nashu krayinu ya zakinchuyu tretyu tisyachu koncertiv Ce list za rik do smerti Vertinskij napisav zastupnikovi ministra kulturi Materialni trudnoshi posilyuvalisya duhovnoyu i dushevnoyu samotoyu artista zviklogo spilkuvatisya z tvorchoyu i duhovnoyu elitoyu yevropejskih stolic Ya perebrav sogodni v dumci vsih svoyih znajomih i druziv i zrozumiv sho niyakih druziv u mene tut nemaye Kozhen hodit z svoyeyu avoskoyu i hapaye v neyi vse sho jomu potribne plyuyuchi na inshih I vsya psihologiya u nogo avosechna a ti hoch zdohni jomu nachhati lt gt Ti podivisya cyu istoriyu zi Stalinim Vse falshivo pidlo nevirno Na z yizdi Hrushov skazav Pochtim vstavannyam pam yat 17 miljoniv cholovik zamuchenih v taborah Nichogo sobi Hto koli i chim zaplatit za pomilki vsiyeyi ciyeyi svoloti I doki budut znushatisya nad nashoyu Batkivshinoyu Doki napisav artist svoyij druzhini v 1956 Za 14 rokiv zhittya v SRSR Vertinskij napisav lishe trohi bilshe dvadcyati virshiv Dochechki Salyut Pered licem Batkivshini Ptahi pivchi Batkivshina Druzhini Lili Dityache mistechko Vertinskij pomer 21 travnya 1957 v leningradskomu goteli Astoriya u vici 68 mi rokiv Pohovali jogo v Moskvi na Novodivochomu cvintari Pam yatPoshtova marka Ukrayini Oleksandr Vertinskij 1889 1957 2019 Talanovitomu artistu prisvyacheno odnu z vitrin Muzeyu Odniyeyi Vulici V muzeyi predstavleni avtografi O Vertinskogo z tekstami okremih pisenok fotografiyi kolekciya gramplativok 1930 1950 h rokiv U 2009 roci muzej provodiv vistavku Aleksandr Vertinskij Ya gotov celovat tvoi ulicy prisvyachenu 120 richchyu z dnya narodzhennya vidatnogo 21 bereznya 2019 roku na Andriyivskomu uzvozi u Kiyevi bulo vidkrito pam yatnik legendarnomu spivaku ta aktoru 21 bereznya 2019 roku Ukrposhta vvela v obig poshtovu marku Oleksandr Vertinskij 1889 1957 nominalom 8 00 griven tirazh 130 000 dizajn marki rozrobiv Vasil Vasilenko DiskografiyaNajpershi gramzapisi Vertinskogo 48 pisen buli zrobleni v 1930 31 rr firmami Parlophon Nimechchina Angliya Franciya i Odeon Nimechchina Tut vkazani lishe oficijni vidannya na kompakt diskah 1993 VERTINSKI Russkij sezon RSCD 0002 2000 Boheme Music CDBMR 007143 1994 To chto ya dolzhen skazat Melodiya MEL CD 60 00621 1995 Pesni lyubvi RDM CDRDM 506089 1999 Boheme Music CDBMR 908089 1996 VERTINSKI 2CD Le Chant du Monde LDX 274939 40 1996 Zheltyj angel CD Media CDM 96 3 1997 Aleksandr Vertinskij Neizdannoe CVPIKNO AV 97 1 1999 Legenda veka Boheme Music CDBMR 908090 Filmografiya1912 Chim lyudi zhivi angel 1916 Korol bez vincya Anatol Severak 1916 Vid rabstva do voli antikvar 1928 Tisyacha i odna nich vizir kinostudiya UFA Nimechchina 1950 Zmova prirechenih kardinal Vertinskij otrimav Stalinsku premiyu za uchast v comu filmi 1954 Velikij voyin Albaniyi Skanderbeg dozh Veneciyi 1954 Anna na shiyi knyaz 1956 Polum ya gnivu polskij posol 1956 Krivavij svitanok pan Savickij 1957 Aleko Dundich general ZhoberLiteraturaVertinskij A Dorogoj dlinnoyu Stihi i pesni Rasskazy zarisovki razmyshleniya Pisma Upor ta pidg teksta Yu Tomashevskogo pislyamova K Rudnickogo M Pravda 1990 576 s Balabko Oleksandr Kiyiv Irininska Lifaryam Povist za listami mitcya Dod Na shlyahu do Grand Opera Urivok z romanu ese Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Chernivci Bukrek 2011 236 s il Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Shlyahami artista Rozdili z romanu ese zhurnal Kiyiv 1 2011 st 31 79 Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Shlyahami artista Rozdili z romanu ese zhurnal Kiyiv 2 3 2011 st 61 89 Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Roman ese Kniga druga Sam Parizh ce vsya Franciya zhurnal Kiyiv 9 10 2015 st 138 154 Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Roman ese Kniga druga Sam Parizh ce vsya Franciya zhurnal Kiyiv 11 12 2015 st 106 159 Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Roman ese Kniga druga Sam Parizh ce vsya Franciya zhurnal Kiyiv 5 6 2016 st 2 58 Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Roman ese Kniga druga Sam Parizh ce vsya Franciya zhurnal Kiyiv 7 8 2016 st 156 167 Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Roman ese Kniga druga Sam Parizh ce vsya Franciya zhurnal Kiyiv 11 12 2016 st 154 170 Balabko Oleksandr Oleksandr Vertinskij nashadok Gogolya Shlyahami artista Roman ese u troh knigah Chernivci Bukrek 2017 596 s Div takozh3669 Vertinskij asteroyid nazvanij na chest mitcya PrimitkiRusskaya literatura XX veka Prozaiki poety dramaturgi pod red N N Skatov 2005 S 370 372 ISBN 5 94848 245 6 d Track Q124467367d Track Q124510026d Track Q4421639 Literatory Sankt Peterburga HH vek pod red O V Bogdanova d Track Q124670547d Track Q108611244 metrichna kniga d Track Q932420d Track Q34544468 Czech National Authority Database d Track Q13550863 Oleksandr Vertinskij postav na Andriyivskomu uzvozi v obrazi P yero Ukrayinskij interes Poshtova marka Oleksandr Vertinskij 1889 1957 Ukrposhta PosilannyaVertinskij Oleksandr Mikolajovich Ukrayinska muzichna enciklopediya T 1 A D Gol redkol G Skripnik Kiyiv IMFE NANU 2006 S 331 Vertinskij Oleksandr Mikolajovich ESU Aleksandr Nikolaevich Vertinskij ros Korotka biografiya na sajti library ru Korotka biografiya na sajti acma ru Zibrannya pisen v alfavitnomu poryadku i audioarhiv u formati Real Audio na sajti bards ru Vertinskij v biblioteke Maksima Moshkova