Олексій Ісакович Балабас (18 листопада 1890, станиця Слов'янська Таманського відділу на Кубані — 23 червня 1960, США) — український вчений, військовий.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2WkM5a1pTOGxSREFsT1VNbFJEQWxRa1VsUkRBbFFqTWxSREFsUWpnbFJEQWxRa0lsUkRBbFFqQmZKVVF3SlRsRkpVUXdKVUpDSlVRd0pVSTFKVVF3SlVKQkpVUXhKVGd4SlVReEpUazJKVVF4SlRoR1h5VkVNQ1U1TVNWRU1DVkNNQ1ZFTUNWQ1FpVkVNQ1ZDTUNWRU1DVkNNU1ZFTUNWQ01DVkVNU1U0TVNWRU1DVkNNQzVxY0djdk1qQXdjSGd0SlVRd0pUbERKVVF3SlVKRkpVUXdKVUl6SlVRd0pVSTRKVVF3SlVKQ0pVUXdKVUl3WHlWRU1DVTVSU1ZFTUNWQ1FpVkVNQ1ZDTlNWRU1DVkNRU1ZFTVNVNE1TVkVNU1U1TmlWRU1TVTRSbDhsUkRBbE9URWxSREFsUWpBbFJEQWxRa0lsUkRBbFFqQWxSREFsUWpFbFJEQWxRakFsUkRFbE9ERWxSREFsUWpBdWFuQm4uanBn.jpg)
Освіта і революційна діяльність
Походив з козацького кубанського роду. Батько був козаком з тієї самої станиці з фельдшерською освітою. Олексій Балабас здобув початкову освіту в двокласній та міській школах, після чого скінчив учительські курси та вчителював на Кубані. Одружився з Євгенією Іванівною з роду Побідоносцевих (дочка о. Івана в станиці Слов'янській), яка мала середню освіту і також вчителювала. У революцію 1905 року Олексій поширював листівки та відозви, однак зміг уникнути арешту. З вибухом Першої світової війни був мобілізований, відряджений на скорочений курс військової кінної школи і в ранзі прапорщика вступив до Таманського кінного полку, з яким провів кампанії на Західному та Турецькому фронтах. За війни дослужився до осавула.
Перші Визвольні змагання
З революцією 1917 року Олексій Ісакович був обраний членом Кубанської Крайової та Законодавчої Рад. З ними провів «Льодовий похід» через Кубань і другий — з Донщини до Катеринограда. Перебуваючи на Дону, був відряджений кубанським урядом до повстанців на Таманський півострів, де був заарештований російськими чорносотенцями. З-під арешту втік. Повернувся на Дін, склав урядові звіт і взяв участь у поході на Кубань, до столиці краю Катеринограда. В рідній станиці Слов'янській був якийсь час станичним отаманом. Балабаса знову обирають до Крайової Надзвичайної Ради, при виокремленні з якої Законодавчої Ради, він став її членом. Як член рад він належав до самостійницького гурту чорноморців (нащадків запорожців) Безкровоного, Миколи Рябовола, Степана Манжули, Луки Бича й ін. На помешканні Олексія Ісаковича не раз конспіративно збиралися ці політики.
Після чорносотенського перевороту та повішення члена Ради Олексія Калабухова, 12 членів Ради, а серед них також Балабаса, заарештовано і в листопаді 1919 року вивезено до Стамбула в Туреччину. Звідтіля в половині 1920 року Балабас разом з дружиною й 4-річною донькою виїхав до Праги (Чехословаччина).
На вигнанні
П'ятнадцять років Балабас працював складачем у друкарні чеського часопису «Право Ліду». Продовжив здобуття освіти: на металургійних курсах у Подєбрадах склав матуру і разом з дружиною вступив до Карлового університету в Празі, який закінчив, захистивши докторську дисертацію на тему «Кубанознавства». Був дописувачем кубанського самостійницького журналу «Кубанський Край».
Здобувши професорський ступінь, Балабас став професором та адміністратором в українській гімназії в Моджанах (біля Праги). Обіймав цю посаду до окупації більшовиками Чехословаччини. Рятуючись з родиною від окупації, опинився в таборах для переміщених осіб в , Фюссені і в Міттенвальді. У міттенвальському таборі працював у гімназії як професор і директор. У 1947 році тяжко занедужала і померла його дружина Євгенія Іванівна. Балабас втрачає інтерес до життя, згасає його громадська активність. Разом з донькою-лікаркою Людмилою Олексіївною і онуком Петрусем він переїхав у 1949 році до Чикаго (США). У США почав працювати у чеському часописі «Сверност», одночасно безкоштовно викладаючи в українській православній школі. В нових обставинах Олексій Іванович трохи віджив, відвідав професора В. Іваниса в Торонто і свого станичного О. Болотенка і розворушив групу кубанців в Канаді. Повернувшись до Канади, залишив працю в чеському часописі і перейшов до друкарні професора Терлецького, де працював лінотипістом. У Чикаго не без його участі організувалась кубанська станиця ім. М. Рябовола.
Переніс операції на простаті. Переїхав до Баунд Бруку. Помер 23 червня 1960 року, там же й похований на українському православному цвинтарі.
Джерела
- Свобода. 22 липня 1960. № 139 — с.2 [ 1 січня 2015 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Oleksij Isakovich Balabas 18 listopada 1890 18901118 stanicya Slov yanska Tamanskogo viddilu na Kubani 23 chervnya 1960 SShA ukrayinskij vchenij vijskovij Mogila na cvintari Baund Bruk SShA Osvita i revolyucijna diyalnistPohodiv z kozackogo kubanskogo rodu Batko buv kozakom z tiyeyi samoyi stanici z feldsherskoyu osvitoyu Oleksij Balabas zdobuv pochatkovu osvitu v dvoklasnij ta miskij shkolah pislya chogo skinchiv uchitelski kursi ta vchitelyuvav na Kubani Odruzhivsya z Yevgeniyeyu Ivanivnoyu z rodu Pobidonoscevih dochka o Ivana v stanici Slov yanskij yaka mala serednyu osvitu i takozh vchitelyuvala U revolyuciyu 1905 roku Oleksij poshiryuvav listivki ta vidozvi odnak zmig uniknuti areshtu Z vibuhom Pershoyi svitovoyi vijni buv mobilizovanij vidryadzhenij na skorochenij kurs vijskovoyi kinnoyi shkoli i v ranzi praporshika vstupiv do Tamanskogo kinnogo polku z yakim proviv kampaniyi na Zahidnomu ta Tureckomu frontah Za vijni dosluzhivsya do osavula Pershi Vizvolni zmagannyaZ revolyuciyeyu 1917 roku Oleksij Isakovich buv obranij chlenom Kubanskoyi Krajovoyi ta Zakonodavchoyi Rad Z nimi proviv Lodovij pohid cherez Kuban i drugij z Donshini do Katerinograda Perebuvayuchi na Donu buv vidryadzhenij kubanskim uryadom do povstanciv na Tamanskij pivostriv de buv zaareshtovanij rosijskimi chornosotencyami Z pid areshtu vtik Povernuvsya na Din sklav uryadovi zvit i vzyav uchast u pohodi na Kuban do stolici krayu Katerinograda V ridnij stanici Slov yanskij buv yakijs chas stanichnim otamanom Balabasa znovu obirayut do Krajovoyi Nadzvichajnoyi Radi pri viokremlenni z yakoyi Zakonodavchoyi Radi vin stav yiyi chlenom Yak chlen rad vin nalezhav do samostijnickogo gurtu chornomorciv nashadkiv zaporozhciv Bezkrovonogo Mikoli Ryabovola Stepana Manzhuli Luki Bicha j in Na pomeshkanni Oleksiya Isakovicha ne raz konspirativno zbiralisya ci politiki Pislya chornosotenskogo perevorotu ta povishennya chlena Radi Oleksiya Kalabuhova 12 chleniv Radi a sered nih takozh Balabasa zaareshtovano i v listopadi 1919 roku vivezeno do Stambula v Turechchinu Zvidtilya v polovini 1920 roku Balabas razom z druzhinoyu j 4 richnoyu donkoyu viyihav do Pragi Chehoslovachchina Na vignanniP yatnadcyat rokiv Balabas pracyuvav skladachem u drukarni cheskogo chasopisu Pravo Lidu Prodovzhiv zdobuttya osviti na metalurgijnih kursah u Podyebradah sklav maturu i razom z druzhinoyu vstupiv do Karlovogo universitetu v Prazi yakij zakinchiv zahistivshi doktorsku disertaciyu na temu Kubanoznavstva Buv dopisuvachem kubanskogo samostijnickogo zhurnalu Kubanskij Kraj Zdobuvshi profesorskij stupin Balabas stav profesorom ta administratorom v ukrayinskij gimnaziyi v Modzhanah bilya Pragi Obijmav cyu posadu do okupaciyi bilshovikami Chehoslovachchini Ryatuyuchis z rodinoyu vid okupaciyi opinivsya v taborah dlya peremishenih osib v Fyusseni i v Mittenvaldi U mittenvalskomu tabori pracyuvav u gimnaziyi yak profesor i direktor U 1947 roci tyazhko zaneduzhala i pomerla jogo druzhina Yevgeniya Ivanivna Balabas vtrachaye interes do zhittya zgasaye jogo gromadska aktivnist Razom z donkoyu likarkoyu Lyudmiloyu Oleksiyivnoyu i onukom Petrusem vin pereyihav u 1949 roci do Chikago SShA U SShA pochav pracyuvati u cheskomu chasopisi Svernost odnochasno bezkoshtovno vikladayuchi v ukrayinskij pravoslavnij shkoli V novih obstavinah Oleksij Ivanovich trohi vidzhiv vidvidav profesora V Ivanisa v Toronto i svogo stanichnogo O Bolotenka i rozvorushiv grupu kubanciv v Kanadi Povernuvshis do Kanadi zalishiv pracyu v cheskomu chasopisi i perejshov do drukarni profesora Terleckogo de pracyuvav linotipistom U Chikago ne bez jogo uchasti organizuvalas kubanska stanicya im M Ryabovola Perenis operaciyi na prostati Pereyihav do Baund Bruku Pomer 23 chervnya 1960 roku tam zhe j pohovanij na ukrayinskomu pravoslavnomu cvintari DzherelaSvoboda 22 lipnya 1960 139 s 2 1 sichnya 2015 u Wayback Machine