Антон Бру́кнер (нім. Anton Bruckner; 4 вересня 1824, Ансфельден (Верхня Австрія) — 11 жовтня 1896, Відень) — австрійський композитор, органіст, педагог.
Антон Брукнер | |
---|---|
Anton Bruckner | |
| |
Портрет роботи | |
Основна інформація | |
Дата народження | 4 вересня 1824 |
Місце народження | Ансфельден (Верхня Австрія) |
Дата смерті | 11 жовтня 1896 (72 роки) |
Місце смерті | Відень |
Громадянство | ![]() |
Віросповідання | католицтво |
Професія | композитор |
Освіта | Віденський університет музики й виконавського мистецтва |
Вчителі | d, Симон Зехтер і d |
Відомі учні | d, Еміль Жак-Далькроз, Александр фон Цемлінський, Франц Шмідт і Володимир фон Пахман |
Співацький голос | бас |
Інструменти | орган |
Жанри | класична музика і симфонія |
Заклад | Віденський університет і Віденський університет музики й виконавського мистецтва |
Нагороди | ![]() |
Автограф | |
|
Біографія
Ранні роки (1824—1841)
Рід Брукнерів має дуже давнє коріння, що просліджується аж до 12 сторіччя. Предки Брукнера мали, здебільшого, ремісничі професії; проте його дід, Йозеф Брукнер, отримав посаду сілького вчителя. Згодом (1823) батько, Антон Брукнер-старший, успадкував цю посаду, продовжуючи дідову справу. До його обов'язків входили й музичні: батько Брукнера грав на органі в церкві, піклувався про музичне оформлення різних імпрез, і навіть писав музичні твори. Мати композитора, Тереза Брукнер (дівоче прізвище — Гельм), була дочкою службовця.
Антон Брукнер народився у містечку Ансфельден 4 вересня 1824 року. З раннього дитинства він починає музикувати: вчиться грати на маленькій скрипці й спінеті, з 10 років співає в церковному хорі, й часом навіть грає замість батька на органі. З 1835 по осінь 1836 малий Брукнер живе й навчається в органіста Йоганна Вейса у Гершинзі. Тут він, зокрема, познайомився із технікою генерал-басу, та продовжував вчитися грати на органі. Тут Антон зробив перші спроби компонування музики (каденції-вставки), а також виконував вільні органні імпровізації. Імовірно, до цього періоду відноситься перший відомий повноцінний музичний твір композитора — Pange lingua для хору.
4 липня 1837 року, у віці 46 років, від запалення легенів помирає батько композитора. Молодому Антону було тоді лише 12. Мати віддала його на навчання т. зв. народної школи при монастирі св. Флоріана. Антон, і ще двоє хлопчиків-співаків хору, жили в будинку монастиря. Тут була багата картинна галерея та бібліотека, але найголовніше — прекрасний орган, побудований ще 1770 року Францом Хрістіаном. Органістом тут був Антон Каттінгер, який також навчав Брукнера гри на клавірі й органі. Окрім того Брукнер вчився гри на скрипці у Франца Грубера, учня Ігнаца Шуппанціга (останній свого часу був близьким другом Бетховена).
Після монастирської школи Брукнера скерували у Лінц на спеціальний 10-місячний курс для отримання звання «помічника вчителя звичайної школи», куди він успішно вступає 1 жовтня 1840 року, а 16 серпня наступного року закінчує курс, блискуче здавши екзамени. До навчальної програми тут входили, крім гуманітарних і природничих наук, спів, гармонія, і гра на органі. Музико-теоретичні дисципліни тут викладав добре обізнаний педагог, Август Дюрнбергер, який написав «Елементарий підручник гармонії і генералбасу». Як педагог, так і його книга, суттєво вплинули на формування Брукнера як музиканта. Завдяки Дюрнбергеру Брукнер познайомився із музикою Йоганна Себастіана Баха, Гайдна, Моцарта. У 1821 у Лінці заснували Музичне товариство, де, зокрема, виконували увертюри до опер Вебера «Вільний стрілець» та «Евріанта», а також Четверту симфонію Бетховена.
Брукнер-учитель (1841—1855)
Здобувши титул помічника учителя школи, Брукнер із 3 жовтня 1841 року виконує ці обов'язки у Віднгаазі, невеликому селі біля кордону з Чехією. Робота була важкою, включала окрім проведення уроків ще багато інших обов'язків, а також наддовгий робочий день (починався о 4 ранку влітку та о 5 взимку). Окрім виконання обов'язків у школі, Брукнер також віддавав час музикуванню, зокрема на весіллях й інших святах. Тут він навіть знаходив час писати музику: маленьку месу в до мажорі для контральто, органа й двох валторн.
Згодом, через невдоволення його Віндгаазького керівника надто активними музичними заняттями Брукнера, його перевели до села . Тут йому працювалось значно краще, оскільки тутешній керівник краще ставився до Брукнерової пристрасті до музики. Окрім того, тут Брукнер знайшов друга-музи́ку, який щонеділі організовував концерти, а також надав Брукнерові в користування спінет. В такий спосіб Брукнер отримав можливість вивчати «Добре темперований клавір» та інші твори Баха. У сусідньому Еннсі Брукнер брав уроки в органіста і регента Леопольда фон Зенетті (клавір, орган, герелабас, теорія музики), а в Штейрі Брукнер познайомився із Кароліною Еберсталлер, яка добре знала музику Франца Шуберта (колись навіть музикувала з ним «у чотири руки»). Вона відкрила Брукнерові музичний світ цього композитора, який згодом вплинув на музичну мову самого Брукнера.
У Корнсторфі Брукнер організував чоловічий вокальний квартет (сам співав партію баса), для якого написав кілька композицій: «Застільну пісню» і духовні Libera me, Tantum ergo, Месу для чотириголосого хору і Реквієм для чоловічого хору з органом. Його органові імпровізації викликали захоплення публіки.
Склавши екзамени на звання старшого вчителя (Oberlehrer), у червні 1845 Брукнер отримує посаду у школі при монастирі св. Флоріана, де сам колись навчався. Відтепер йому не потрібно було виконувати цілий ряд тривіальних обов'язків «помічника» й він міг присвятити себе педагогіці й музиці. Він отримав доступ до прекрасного монастирського органа. Окрім виконання своїх вчительських обов'язків, він продовжував брати уроки музики у свого давнього наставника Каттінгера, а також у Леопольда Зеннеті із Еннса.
У монастирі Брукнер пропрацював 10 років: від червня 1845 до грудня 1855. За цей час він написав ряд творів, ось деякі із них: п'ять Tantum ergo для мішаного хору (1846), Реквієм ре мінор (1849, написаний після втрати близького друга, Франца Зейлера), Реквієм та «Урочиста меса» (Missa solemnis) сі-бемоль мінор (1854); хори, пісні, кантати, магніфікат, фортепіанні п'єси, органні прелюдії та фуги, й ін. Брукнерові обов'язки поступово зміщуються у бік все більш музичних, зокрема після смерті Каттінгера (1848) він стає замість нього органістом монастиря. Проте, з часом він прийшов до становища, коли ставлення до музики в монастирі як до дечого другорядного, неважливого, почало йому сильно заважати. «Я ніколи не буваю радісним, і мушу від усіх приховувати свої плани», писав він.
Від органіста до композитора (1855—1868)
У 1855 Брукнер, здавши потрібні екзамени, отримує кваліфікацію вчителя Hauptschule, «головної школи». Він також отримав схвальні відгуки від Віденського придворного капельмейстра Ігнаца Асмайра (1852, осінь 1854). Паралельно він пробував отримати посаду судового службовця, заради чого протягом 2 років безплатно виконував обов'язки переписувальника у суді. Проте, із беззаперечним успіхом виступивши 13 листопада 1855 року у Лінці на конкурсі органістів, він отримує посаду «тимчасового» органіста одночасно в двох соборах цього міста. 8 грудня цього року Брукнер мав свій перший виступ як церковний органіст в Лінці.
Отримуючи достатню зарплатню, щоб могти мати справу лише з музикою, Брукнер вирішує присвятити час додатковій музичній освіті. Спершу, з 1856 по 1861, Брукнер був учнем у класі Сімона Зехтера, поважного Віденського музичного теоретика, органіста й професора консерваторії. Брукнер працював настільки самовіддано, що в одному з листів Зехтер навіть висловив побоювання за його здоров'я. Цей курс охоплював генералбас, гармонію, контрапункт (зокрема фугу) та гру на органі. Після отримання диплома про завершення курсу Брукнер, бажаючи отримати звання професора, пробує скласти відповідний екзамен. На це один з екзаменаторів тоді вигукнув: «Та це він повинен нас екзаменувати!» — так переконливо Брукнер показав свою майстерність (та й за віком він був досить поважним — 37 років). Саме цей екзаменатор, Йоганн Гербек, згодом буде багато допомагати Брукнерові в час його перебування у Відні. Проте, титулу професора йому тоді таки не дали.
Брукнер відчував потребу додаткових занять, цього разу не щодо контрапункту і генералбасу, як у Зехтера, а усього, що стосувалося б музики його сучасності. Тепер його наставником став Отто Кіцлер, віолончеліст і диригент, який на той час працював капельмейстром у Лінцському театрі. У нього Брукнер знайомився із оркестровими партитурами класиків і сучасників, зокрема Бетховена і Вагнера. Саме як «навчальну» в класі Кіцлера Брукнер написав свою першу симфонію (1863, фа мінор; ця симфонія не увійшла в традиційну нумерацію). Лише після закінчення курсу у Кіцлера Брукнер сказав: «Тепер мені час писати музику!». Йому тоді було ледь не 40 — так довго цей композитор шліфував свій талант навчанням.
Першим Брукнеровим твором, що здобув славу стала ре мінорна Меса № 1 (попередні не нумерувались), написана й вперше виконана 1864 року. 1865 року Брукнер почав писати свою другу (за прийнятою нумерацією — першу) симфонію до мінор. У 1865, коли Ріхард Вагнер у Мюнхені ставив свою оперу «Трістан та Ізольда», Брукнер уперше зустрівся із ним. Музика «Трістана» викликала у Брукнера неабияке захоплення. Того ж року Брукнер у Відні слухає «Засудження Фауста» під батутою автора, Гектора Беліоза. Всі ці музичні враження сприяли творчому потягу Брукнера, і на початку 1866 він завершує першу зі своїх «канонічних» 9 симфоній. Цього ж року Брукнер пише свою другу, мі мінорну Месу, за яку сучасники назвали його «Палестріною 19 сторіччя».
Відень
Сімон Зехтер, у якого Брукнер брав уроки, на той час уже помер, і перед смертю встиг порекомендувати Брукнера як свого наступника на посаді професора Віденської консерваторії з гармонії та контрапункту. 1 жовтня 1868 року Брукнер вступив на цю посаду, додатково ще як викладач органа. Окрім того він виконував обов'язки органіста в придворній капелі, хоч і безплатно. Із 1870 року він також викладатиме орган, теорію музики та фортепіано в педагогічному ліцеї (Lehrerbildungsanstalt) св. Анни.
Для Брукнера також настав період небувалої слави як органіста. 1869 року, почувши Брукнерову гру на концерті, голова французької органної фірми запросив його до Парижа, де він виступав, зокрема, у Соборі Паризької Богоматері, і його гру чули Каміль Сен-Санс, Сезар Франк, Шарль Гуно та ін. Через два роки після того Брукнер дає вдалі концерти в Лондоні. Саме у Лондоні починає писати Другу симфонію. 29 вересня 1869 року Брукнер виконує в Лінці свою Месу № 2, і йому вперше (і в останнє, якщо не враховувати виплату за виданий Te deum) виплачують гонорар за його композиторську діяльність. Тоді він пише також свій мотет Locus iste — один із найкращих його мотетів.
Друга—Четверта симфонії
11 вересня 1872 Брукнер завершує свою Другу симфонію, і невдовзі після того розпочинає роботу над Третьою. У вересні 1873 він завершує першу редакцію симфонії, та одразу вирушає до Байрейта, щоб показати цю та попередню свої симфонії Ріхарду Вагнеру (у першій редакції в симфонії навіть були цитати з «Трістана» та «Валькірії»). Вагнер повинен був обрати ту, яку він бажає, щоб Брукнер йому присвятив. Вагнер був захоплений Брукнеровою музикою, та обрав Третю.
На жаль, ще із 1862 року у Відні відбувся розкол музичних кіл на тих, хто підтримував музичну естетику Вагнера («вагнеріанці») та тих, хто віддавав перевагу принципам, які втілював у своїй музиці Йоганнес Брамс («брамсіанців»). Брукнер, опинившись на боці «вагнеріанців», наразив себе на нещадну критику «брамсіанців», зокрема дуже впливового музикознавця того часу Едуарда Гансліка. Майже кожна із його симфоній має кілька редакцій, спричинених несприятливим ставленням оточення до Брукнерової музики, що змушувало його по кілька разів повертатись до симфонії та переробляти її. 26 жовтня 1873 у Відні відбулась прем'єра Другої симфонії. Нова її редакція, з вкороченнями та змінами, була виконана 1876, а 1877 Брукнер знову переробляє її. Його Третя симфонія має 3 редакції. Брукнеру доводиться роками чекати на можливість виконати власні симфонії. Лише чотири роки після написання, у 1877, вдається виконати Третю симфонію.
22 грудня 1874 Брукнер завершує першу редакцію Четвертої, «Романтичної» симфонії. Виконати цю симфонію вдалось, щоправда, лише 1881 року.
П'ята—Сьома симфонії
Восени 1874, через зміни в законодавстві Брукнеру доводиться відмовитись від його викладацької роботи у ліцеї св. Анни, що утруднювало його фінансове становище. Спроби отримати титул доцента у Віденській консерваторії спершу були приречені на провали через «вагнероцентричність» його музичної мови: на той час впливовим у консерваторії був Едуард Ганслік, запеклий «брамсіанець». Ганслік дозволяв собі звинувачувати Брукнера, який майже 40 років займався пильним самовдосконаленням через навчання, у браку освіти, що «впадає в очі». Навіть намагання Вагнера 1875 року посприяти виконанню у Відні Брукнерової Третьої симфонії не увінчались успіхом. Врешті 1875 йому таки надали титул доцента, проте відповідна платня була надана лише на два роки пізніше.
Попри труднощі, Брукнер продовжує писати музику. 1876 з-під його пера виходить перша редакція П'ятої симфонії. 16 грудня 1877 року нарешті дочекалась своєї прем'єри Третя симфонія. Організувати її допоміг , який, проте, помер незадовго до самого концерту, через що Брукнерові довелось самому стати за диригентський пульт. На жаль, негативно налаштовані музиканти дозволяли собі навіть на репетиціях показувати зневажливе ставлення до Брукнера. Публіка була не більш дружньою: до кінця твору майже всі слухачі покинули зал — так спрацьовувала ворожа позиція «брамсіанців» на чолі з Едуардом Гансліком.
Після катастрофи на прем'єрі Третьої Брукнер довго не береться писати нової симфонічної музики. Натомість він знову повертається до вже написаних симфоній і переробляє їх. Між тим він пише невеликі хорові композиції. Позитивним моментом того періоду був вихід друком Третьої у видавця Теодора Реттіга. Разом із тим, у Брукнера з'явились і шанувальники, які згодом сприяли розповсюдженню його музики; насамперед це були його учні: музичний критик , який став офіційним біографом композитора, диригенти , Франц Шальк та , піаністи та , органіст . Серед шанувальників музики Брукнера був і молодий Густав Малер.
24 січня 1878 року Брукнеру надали титул члена придворної капели, що допомогло йому матеріально, суттєво збільшивши його річну зарплатню. У 1879 він пише струнний квінтет для двох скрипок, двох альтів та віолончелі, який є єдиним камерно-інструментальним твором Брукнера. Квінтет уперше виконали 1881 року. Три місяці після закінчення квартету, у вересні 1879 року Брукнер починає роботу над Шостою симфонією, яку завершив у вересні 1881.
6 червня 1880 Брукнер виконує у Відні свою Месу № 1 і, на тому ж концерті, мотети Locus iste та Os juste; у серпні-вересні відвідує Швейцарію, де, зокрема, виступав як органіст у Цюриху, Женеві, Фрайбурзі, Берні, Люцерні та інших містах, усюди викликаючи захоплення слухавчів.
У 1881 році, 20 лютого, у Відні відбулась прем'єра Брукнерової Четвертої симфонії. Диригував симфонією Ганс Ріхтер, а посприяв цій події Ріхард Вагнер, порекомендувавши йому виконати Брукнерову симфонію, яка чекала прем'єри вже 7 років. Концерт відбувся з великим успіхом для композитора — після кожної частини симфонії його по кілька разів викликали на сцену. Попри нещадну критику Гансліка й інших «брамсіанців», у пресі з'явились і позитивні відгуки.
У травні 1881 Брукнер завершує початковий варіант свого відомого Te deum для солістів, хору та оркестру (остаточна редакція була закінчена у 1884), 3 вересня закінчує Шосту симфонію, а 23-го розпочинає роботу над Сьомою симфонією. Після останньої зустрічі з Вагнером, 26 червня 1882 у Байрейті, Вагнер обіцяв Брукнеру виконати всі його симфонії. На жаль, цієї обіцянки Вагнер не зміг виконати, бо вже 14 лютого 1883 його не стало. Сум, який пережив Брукнер через втрату кумира й друга, знайшов свій відбиток в Adagio 7 симфонії, зокрема після позначки W в партитурі, за словами композитора, він вперше «написав по-справжньому траурну музику». Цю симфонію Брукнер завершив 5 вересня 1883. Саме Сьома симфонія нині є, мабуть, найпопулярнішим твором цього композитора.
11 лютого на концерті уперше зазвучали дві середні частини Шостої симфонії. Лише Шоста і Сьома симфонії зберегли свій початковий стан донині — композитор їх не переробляв після закінчення.
Всесвітня слава. Восьма та Дев'ята симфонії
Прем'єра Сьомої симфонії відбулась у Лейпцигу 30 грудня 1884 (диригував Артур Нікіш), але справжній успіх ця симфонія здобула на кілька місяців пізніше — 5 квітня 1885 у Мюнхені під батутою . Леві організував збір коштів на видання партитури симфонії, що виявився успішним. Після успіху Брукнерової музики в Німеччині, ставлення до нього змінилось і у Відні. Сам Ганслік, який раніше нещадно критикував Брукнера, тепер назвав його симфонії найвагомішими із всіх, створених з часів Бетховена. Успіхом знаменовані також прем'єри Te deum у Відні, Мюнхені, Празі, Лінці.
Із середини 1880-х років до Брукнера приходить усе більше визнання, його музика стає відомою не лише в Європі, а й в Америці. Так, протягом 1885–1890 років твори Брукнера (Третя та Сьома симфонії, Струнний квінтет) звучать у Кельні, Лінці, Відні, Гаазі, Дрездені, Франкфурті, Берліні, Нью-Йорку, Чикаго, Бостоні, Лондоні, Амстердамі, Будапешті. Старенький Ференц Ліст висловив захоплення Adagio з Сьомої симфонії, а вчитель Брамса, , назвав цю симфонію найвеличнішою симфонією того часу.
Восьму симфонію Брукнер почав писати у 1884 році. 4 вересня 1887 ця партитура була готова. На жаль, Фердинанд Леві, якому Брукнер першому показав симфонію, вирішив, що вона занадто складна для виконання, і Брукнер мусів її переробляти. Звісно, це було розчаруванням для нього. Лише у 1889–1890 роках він завершує другу редакцію, у якій, крім скорочень та інших змін, закінчення першої частини зроблено на піанісимо. На жаль, не лише Восьма цього разу редагувалась композитором: розчарування і невпевненість змусили його переробляти й попередні симфонії — Першу й Третю. Крім того, Шальк, за підтримки Леві, дозволив собі вносити зміни в партитури Четвертої та П'ятої симфоній, що відходили занадто далеко від авторського задуму, хоч і робились для легшого сприймання тогочасною публікою.
1892 року, після великого успіху Te deum у Берліні, Відні, Амстердамі, Штутгарті, Дрездені, Гамбурзі, Цинциннаті (штат Огайо, тут твір виконував хор із 800 співаків), Брукнер пише свій останній духовний твір — 150 Псалм для солістів, хору й оркестру. На світових сценах продовжують звучати його симфонії, зокрема Сьома, Четверта й Третя.
Прем'єра Восьмої симфонії відбулась 18 грудня 1892, диригував Ганс Ріхтер, і пройшла дуже успішно; після кожної із частин Брукнера вітали шквалом оплесків. Гуґо Вольф назвав її «творінням титана, яке за своїми духовними масштабами і величністю перевершує всі інші симфонії Брукнера», інші критики називали її «найвеличнішою симфонією 19 століття».
На прем'єрі П'ятої симфонії в Граці 8 квітня 1894 під батутою Франца Шалька Брукнера не було — почала даватись в знаки хвороба, і він не зміг приїхати. Ще 1890 року Брукнер, через погіршення здоров'я мусів просити відпустку в консерваторії. 1891 він вийшов на пенсію, хоч і продовжував виконувати обов'язки придворного органіста (до 1892) та давати лекції в університеті (до 1894). Того ж 1891 йому надали звання homoris causa, науковий ступінь, яку отримували без написання дисертації. У цьому році Брукнер також зробив редакцію Першої симфонії для Віденської прем'єри. В знак пошани, Брукнер присвятив цю симфонію Віденському університету.
Дев'яту симфонію Брукнер почав писати ще у вересні 1887, проте через розчарування із несприйняттям початкової версії Восьмої, перериває роботу, щоб редагувати старі твори. Після виходу на пенсію Брукнер концентрується на праці над Дев'ятою симфонією. І, хоч його здоров'я погіршується, 30 листопада 1894 року перші три частини її були готові.
До останніх днів свого життя Брукнер працював над симфонією. Зранку 11 жовтня 1896 він ще працював над її фіналом, а пообіді вже відійшов у кращий світ. Як Брукнер і просив у заповіті, його поховано у монастирі св. Флоріана, де він колись вчився, а згодом працював. Домовина розміщена у каплиці під органом монастиря, тому самому, на якому сам Брукнер колись грав.
Прем'єра Дев'ятої симфонії відбулась 11 лютого 1903 року у Відні, диригував Фердинанд Леве. На жаль, і цього разу без редагування не обійшлось — Леве відредагував її, щоб наблизити до «вагнерівського» звучання. Проте прем'єра пройшла дуже успішно. Оригінальна ж редакція цієї симфонії вперше прозвучала у 1932 році в Мюнхені. Саме із у 30-х роках 20 сторіччя розпочалось відновлення оригінальних редакцій Брукнерових творів, і знайомство із ними публіки.
Музика Брукнера
Брукнер відомий, насамперед, завдяки своїм 9 симфоніям. Його симфонічна мова в дечому близька до Вагнерової — хроматизована гармонія, великі масштаби форми, потужний оркестр. Проте Брукнер не був сліпим наслідувачем Вагнера — його музика є самобутнім явищем, що лише частково інспіровано Вагнеровими ідеями. Насправді ж, симфонії Брукнера належать до вершин так зв. непрограмної, «абсолютної» музики, що не має конкретного літературного сюжету. Вони глибокодраматичні і в той же час ліричні, монументальні, і одночасно дуже особисті.
Щодо форми, то Брукнер не відступає від канону 4-частинного симфонічного циклу, як це робить його послідовник Густав Малер (за винятком останньої симфонії, яку композитор не зміг дописати за станом здоров'я). Тут усе звично: перша й остання частина, як правило, написані у сонатній формі, а середнім притаманна тричастинність. Разом із тим, Брукнерова сонатна форма має свою особливу рису: заключна тема набуває майже рівноцінної ваги до головної та побічної тем, що надає експозиції тричастинної структури. Реприза в його сонатній формі може також частково накладатись на розробкову частину, надаючи проведенню головної теми розробкового характеру.
У своїх симфоніях Брукнер також надавав суттєвої ваги тиші — часто використовував , щоб «перевести подих, перед тим як сказати щось важливе». Його Восьма симфонія триває близько 80 хвилин.
Цей розділ потребує доповнення. (березень 2012) |
Твори
- 11 симфоній, разом з двома, не позначеними номерами;
- Духовна музика (Реквієм — 1849; Магніфікат — 1852; 3 великі меси — 1864, 1866 — для хору і духового оркестру (друга ред. 1882), 1868; Te Deum — 1884; псалми, мотети та ін.);
- Світські хори («Germanenzug» для чоловічого хору й духового оркестру — 1864; «Helgoland» для чоловічого хору і оркестру — 1890 и др.);
- Твори для органа;
- Струнний квінтет (1879) та ін.
Примітки
- Белецкий, И. Брукнер. Ленинград, 1979;
Література
- Anton Bruckner Gesamtausgabe, unter der Leitung von R. Haas und A. Orel. Wien-Leipzig, 1934-44 (незаконч);
- Anton Bruckner kritische Gesamtaugabe, unter der Leitung von L. Nowak, Bd. I—XXIV. Wien, 1951—2005;
- Соллертинский, И. Седьмая симфония Брукнера, в кн.: Музыкально-исторические этюды. Ленинград, 1956;
- Друскин, М. Антон Брукнер в кн.: История зарубежной музыки второй половины XIX века, вып. 4. Москва, 1963;
- Раппопорт, Л. Антон Брукнер. Москва, 1963;
- Белецкий, И. Брукнер. Ленинград, 1979;
- Филимонова, М. Антон Брукнер, в кн.: Музыка Австрии и Германии XIX века, кн. 3. Москва, 2003;
- Дробиш А. Духовна музика Антона Брукнера: жанрово-стильові особливості: дис. канд. мист. 17.00.03 — Музичне мистецтво / Національна музична академія України ім. П. І. Чайковського Київ, 2021. 203 с.[ 6 грудня 2021 у Wayback Machine.]
- Göllerich A, Auer M. Anton Bruckner. Ein Lebens- und Schaffensbild. Bd. I—IV. Regensburg, 1922—1937.
- Kurth, E. Bruckner, Bd. I—II. Berlin, 1925;
- Haas, R. Anton Bruckner, Potsdam, 1934;
- Nowak, L. Anton Bruckner. Musik und Leben. München-Wien, 1964;
- его же: Über Anton Bruckner. Gesammelte Aufsätze. Wien, 1985;
- Simpson, R. The essence of Bruckner. London, 1967;
- Schönzeler, Н. H. Bruckner. London, 1971;
- Anton Bruckner: Dokumente und Studien, hrsg. von F. Grasberger u.a., Bd. 1-13. Graz-Wien, 1980—2004.
- Wagner, M. Bruckner: Leben, Werke, Dokumente. Mainz-München, 1983;
- Crawford, H. Anton Bruckner. A documentary biography, p. I—II. New York, 2002.
Посилання
- Брукнер // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- [1] [ 13 листопада 2007 у Wayback Machine.] — Бібліографія Антона Брукнера
- Докладна інформація про різні редакції симфоній Брукнера [ 8 грудня 2007 у Wayback Machine.]
- Дискографія за редакцією Джона Ф. Берки [ 21 лютого 2011 у Wayback Machine.] — Докладний список записів оркестрових творів Брукнера
- Антон Брукнер: ноти на сайті ChoralWiki (англ.)
- Ноти в архіві
- Вільні ноти авторства Антон Брукнер на сайті International Music Score Library Project (IMSLP)
- Сайт Брукнера з оглядом записів і загальною інформацією[недоступне посилання з лютого 2019]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Anton Bru kner nim Anton Bruckner 4 veresnya 1824 Ansfelden Verhnya Avstriya 11 zhovtnya 1896 Viden avstrijskij kompozitor organist pedagog Anton BruknerAnton BrucknerZobrazhennyaPortret robotiOsnovna informaciyaData narodzhennya 4 veresnya 1824 1824 09 04 Misce narodzhennya Ansfelden Verhnya Avstriya Data smerti 11 zhovtnya 1896 1896 10 11 72 roki Misce smerti VidenGromadyanstvo Avstrijska imperiya Avstro UgorshinaVirospovidannya katolictvoProfesiya kompozitorOsvita Videnskij universitet muziki j vikonavskogo mistectvaVchiteli d Simon Zehter i dVidomi uchni d Emil Zhak Dalkroz Aleksandr fon Cemlinskij Franc Shmidt i Volodimir fon PahmanSpivackij golos basInstrumenti organZhanri klasichna muzika i simfoniyaZaklad Videnskij universitet i Videnskij universitet muziki j vikonavskogo mistectvaNagorodi Kavaler komandorskogo hresta ordena Franca JosifaAvtograf Fajli u VikishovishiBiografiyaRanni roki 1824 1841 Rid Brukneriv maye duzhe davnye korinnya sho proslidzhuyetsya azh do 12 storichchya Predki Bruknera mali zdebilshogo remisnichi profesiyi prote jogo did Jozef Brukner otrimav posadu silkogo vchitelya Zgodom 1823 batko Anton Brukner starshij uspadkuvav cyu posadu prodovzhuyuchi didovu spravu Do jogo obov yazkiv vhodili j muzichni batko Bruknera grav na organi v cerkvi pikluvavsya pro muzichne oformlennya riznih imprez i navit pisav muzichni tvori Mati kompozitora Tereza Brukner divoche prizvishe Gelm bula dochkoyu sluzhbovcya Anton Brukner narodivsya u mistechku Ansfelden 4 veresnya 1824 roku Z rannogo ditinstva vin pochinaye muzikuvati vchitsya grati na malenkij skripci j spineti z 10 rokiv spivaye v cerkovnomu hori j chasom navit graye zamist batka na organi Z 1835 po osin 1836 malij Brukner zhive j navchayetsya v organista Joganna Vejsa u Gershinzi Tut vin zokrema poznajomivsya iz tehnikoyu general basu ta prodovzhuvav vchitisya grati na organi Tut Anton zrobiv pershi sprobi komponuvannya muziki kadenciyi vstavki a takozh vikonuvav vilni organni improvizaciyi Imovirno do cogo periodu vidnositsya pershij vidomij povnocinnij muzichnij tvir kompozitora Pange lingua dlya horu 4 lipnya 1837 roku u vici 46 rokiv vid zapalennya legeniv pomiraye batko kompozitora Molodomu Antonu bulo todi lishe 12 Mati viddala jogo na navchannya t zv narodnoyi shkoli pri monastiri sv Floriana Anton i she dvoye hlopchikiv spivakiv horu zhili v budinku monastirya Tut bula bagata kartinna galereya ta biblioteka ale najgolovnishe prekrasnij organ pobudovanij she 1770 roku Francom Hristianom Organistom tut buv Anton Kattinger yakij takozh navchav Bruknera gri na klaviri j organi Okrim togo Brukner vchivsya gri na skripci u Franca Grubera uchnya Ignaca Shuppanciga ostannij svogo chasu buv blizkim drugom Bethovena Pislya monastirskoyi shkoli Bruknera skeruvali u Linc na specialnij 10 misyachnij kurs dlya otrimannya zvannya pomichnika vchitelya zvichajnoyi shkoli kudi vin uspishno vstupaye 1 zhovtnya 1840 roku a 16 serpnya nastupnogo roku zakinchuye kurs bliskuche zdavshi ekzameni Do navchalnoyi programi tut vhodili krim gumanitarnih i prirodnichih nauk spiv garmoniya i gra na organi Muziko teoretichni disciplini tut vikladav dobre obiznanij pedagog Avgust Dyurnberger yakij napisav Elementarij pidruchnik garmoniyi i generalbasu Yak pedagog tak i jogo kniga suttyevo vplinuli na formuvannya Bruknera yak muzikanta Zavdyaki Dyurnbergeru Brukner poznajomivsya iz muzikoyu Joganna Sebastiana Baha Gajdna Mocarta U 1821 u Linci zasnuvali Muzichne tovaristvo de zokrema vikonuvali uvertyuri do oper Vebera Vilnij strilec ta Evrianta a takozh Chetvertu simfoniyu Bethovena Brukner uchitel 1841 1855 Zdobuvshi titul pomichnika uchitelya shkoli Brukner iz 3 zhovtnya 1841 roku vikonuye ci obov yazki u Vidngaazi nevelikomu seli bilya kordonu z Chehiyeyu Robota bula vazhkoyu vklyuchala okrim provedennya urokiv she bagato inshih obov yazkiv a takozh naddovgij robochij den pochinavsya o 4 ranku vlitku ta o 5 vzimku Okrim vikonannya obov yazkiv u shkoli Brukner takozh viddavav chas muzikuvannyu zokrema na vesillyah j inshih svyatah Tut vin navit znahodiv chas pisati muziku malenku mesu v do mazhori dlya kontralto organa j dvoh valtorn Zgodom cherez nevdovolennya jogo Vindgaazkogo kerivnika nadto aktivnimi muzichnimi zanyattyami Bruknera jogo pereveli do sela Tut jomu pracyuvalos znachno krashe oskilki tuteshnij kerivnik krashe stavivsya do Bruknerovoyi pristrasti do muziki Okrim togo tut Brukner znajshov druga muzi ku yakij shonedili organizovuvav koncerti a takozh nadav Bruknerovi v koristuvannya spinet V takij sposib Brukner otrimav mozhlivist vivchati Dobre temperovanij klavir ta inshi tvori Baha U susidnomu Ennsi Brukner brav uroki v organista i regenta Leopolda fon Zenetti klavir organ gerelabas teoriya muziki a v Shtejri Brukner poznajomivsya iz Karolinoyu Eberstaller yaka dobre znala muziku Franca Shuberta kolis navit muzikuvala z nim u chotiri ruki Vona vidkrila Bruknerovi muzichnij svit cogo kompozitora yakij zgodom vplinuv na muzichnu movu samogo Bruknera U Kornstorfi Brukner organizuvav cholovichij vokalnij kvartet sam spivav partiyu basa dlya yakogo napisav kilka kompozicij Zastilnu pisnyu i duhovni Libera me Tantum ergo Mesu dlya chotirigolosogo horu i Rekviyem dlya cholovichogo horu z organom Jogo organovi improvizaciyi viklikali zahoplennya publiki Organ Bruknera u monastiri sv Floriana Sklavshi ekzameni na zvannya starshogo vchitelya Oberlehrer u chervni 1845 Brukner otrimuye posadu u shkoli pri monastiri sv Floriana de sam kolis navchavsya Vidteper jomu ne potribno bulo vikonuvati cilij ryad trivialnih obov yazkiv pomichnika j vin mig prisvyatiti sebe pedagogici j muzici Vin otrimav dostup do prekrasnogo monastirskogo organa Okrim vikonannya svoyih vchitelskih obov yazkiv vin prodovzhuvav brati uroki muziki u svogo davnogo nastavnika Kattingera a takozh u Leopolda Zenneti iz Ennsa U monastiri Brukner propracyuvav 10 rokiv vid chervnya 1845 do grudnya 1855 Za cej chas vin napisav ryad tvoriv os deyaki iz nih p yat Tantum ergo dlya mishanogo horu 1846 Rekviyem re minor 1849 napisanij pislya vtrati blizkogo druga Franca Zejlera Rekviyem ta Urochista mesa Missa solemnis si bemol minor 1854 hori pisni kantati magnifikat fortepianni p yesi organni prelyudiyi ta fugi j in Bruknerovi obov yazki postupovo zmishuyutsya u bik vse bilsh muzichnih zokrema pislya smerti Kattingera 1848 vin staye zamist nogo organistom monastirya Prote z chasom vin prijshov do stanovisha koli stavlennya do muziki v monastiri yak do dechogo drugoryadnogo nevazhlivogo pochalo jomu silno zavazhati Ya nikoli ne buvayu radisnim i mushu vid usih prihovuvati svoyi plani pisav vin Vid organista do kompozitora 1855 1868 U 1855 Brukner zdavshi potribni ekzameni otrimuye kvalifikaciyu vchitelya Hauptschule golovnoyi shkoli Vin takozh otrimav shvalni vidguki vid Videnskogo pridvornogo kapelmejstra Ignaca Asmajra 1852 osin 1854 Paralelno vin probuvav otrimati posadu sudovogo sluzhbovcya zaradi chogo protyagom 2 rokiv bezplatno vikonuvav obov yazki perepisuvalnika u sudi Prote iz bezzaperechnim uspihom vistupivshi 13 listopada 1855 roku u Linci na konkursi organistiv vin otrimuye posadu timchasovogo organista odnochasno v dvoh soborah cogo mista 8 grudnya cogo roku Brukner mav svij pershij vistup yak cerkovnij organist v Linci Otrimuyuchi dostatnyu zarplatnyu shob mogti mati spravu lishe z muzikoyu Brukner virishuye prisvyatiti chas dodatkovij muzichnij osviti Spershu z 1856 po 1861 Brukner buv uchnem u klasi Simona Zehtera povazhnogo Videnskogo muzichnogo teoretika organista j profesora konservatoriyi Brukner pracyuvav nastilki samoviddano sho v odnomu z listiv Zehter navit visloviv poboyuvannya za jogo zdorov ya Cej kurs ohoplyuvav generalbas garmoniyu kontrapunkt zokrema fugu ta gru na organi Pislya otrimannya diploma pro zavershennya kursu Brukner bazhayuchi otrimati zvannya profesora probuye sklasti vidpovidnij ekzamen Na ce odin z ekzamenatoriv todi viguknuv Ta ce vin povinen nas ekzamenuvati tak perekonlivo Brukner pokazav svoyu majsternist ta j za vikom vin buv dosit povazhnim 37 rokiv Same cej ekzamenator Jogann Gerbek zgodom bude bagato dopomagati Bruknerovi v chas jogo perebuvannya u Vidni Prote titulu profesora jomu todi taki ne dali Brukner vidchuvav potrebu dodatkovih zanyat cogo razu ne shodo kontrapunktu i generalbasu yak u Zehtera a usogo sho stosuvalosya b muziki jogo suchasnosti Teper jogo nastavnikom stav Otto Kicler violonchelist i dirigent yakij na toj chas pracyuvav kapelmejstrom u Lincskomu teatri U nogo Brukner znajomivsya iz orkestrovimi partiturami klasikiv i suchasnikiv zokrema Bethovena i Vagnera Same yak navchalnu v klasi Kiclera Brukner napisav svoyu pershu simfoniyu 1863 fa minor cya simfoniya ne uvijshla v tradicijnu numeraciyu Lishe pislya zakinchennya kursu u Kiclera Brukner skazav Teper meni chas pisati muziku Jomu todi bulo led ne 40 tak dovgo cej kompozitor shlifuvav svij talant navchannyam Pershim Bruknerovim tvorom sho zdobuv slavu stala re minorna Mesa 1 poperedni ne numeruvalis napisana j vpershe vikonana 1864 roku 1865 roku Brukner pochav pisati svoyu drugu za prijnyatoyu numeraciyeyu pershu simfoniyu do minor U 1865 koli Rihard Vagner u Myunheni staviv svoyu operu Tristan ta Izolda Brukner upershe zustrivsya iz nim Muzika Tristana viklikala u Bruknera neabiyake zahoplennya Togo zh roku Brukner u Vidni sluhaye Zasudzhennya Fausta pid batutoyu avtora Gektora Belioza Vsi ci muzichni vrazhennya spriyali tvorchomu potyagu Bruknera i na pochatku 1866 vin zavershuye pershu zi svoyih kanonichnih 9 simfonij Cogo zh roku Brukner pishe svoyu drugu mi minornu Mesu za yaku suchasniki nazvali jogo Palestrinoyu 19 storichchya Viden Simon Zehter u yakogo Brukner brav uroki na toj chas uzhe pomer i pered smertyu vstig porekomenduvati Bruknera yak svogo nastupnika na posadi profesora Videnskoyi konservatoriyi z garmoniyi ta kontrapunktu 1 zhovtnya 1868 roku Brukner vstupiv na cyu posadu dodatkovo she yak vikladach organa Okrim togo vin vikonuvav obov yazki organista v pridvornij kapeli hoch i bezplatno Iz 1870 roku vin takozh vikladatime organ teoriyu muziki ta fortepiano v pedagogichnomu liceyi Lehrerbildungsanstalt sv Anni Dlya Bruknera takozh nastav period nebuvaloyi slavi yak organista 1869 roku pochuvshi Bruknerovu gru na koncerti golova francuzkoyi organnoyi firmi zaprosiv jogo do Parizha de vin vistupav zokrema u Sobori Parizkoyi Bogomateri i jogo gru chuli Kamil Sen Sans Sezar Frank Sharl Guno ta in Cherez dva roki pislya togo Brukner daye vdali koncerti v Londoni Same u Londoni pochinaye pisati Drugu simfoniyu 29 veresnya 1869 roku Brukner vikonuye v Linci svoyu Mesu 2 i jomu vpershe i v ostannye yaksho ne vrahovuvati viplatu za vidanij Te deum viplachuyut gonorar za jogo kompozitorsku diyalnist Todi vin pishe takozh svij motet Locus iste odin iz najkrashih jogo motetiv Druga Chetverta simfoniyi 11 veresnya 1872 Brukner zavershuye svoyu Drugu simfoniyu i nevdovzi pislya togo rozpochinaye robotu nad Tretoyu U veresni 1873 vin zavershuye pershu redakciyu simfoniyi ta odrazu virushaye do Bajrejta shob pokazati cyu ta poperednyu svoyi simfoniyi Rihardu Vagneru u pershij redakciyi v simfoniyi navit buli citati z Tristana ta Valkiriyi Vagner povinen buv obrati tu yaku vin bazhaye shob Brukner jomu prisvyativ Vagner buv zahoplenij Bruknerovoyu muzikoyu ta obrav Tretyu Na zhal she iz 1862 roku u Vidni vidbuvsya rozkol muzichnih kil na tih hto pidtrimuvav muzichnu estetiku Vagnera vagnerianci ta tih hto viddavav perevagu principam yaki vtilyuvav u svoyij muzici Jogannes Brams bramsianciv Brukner opinivshis na boci vagnerianciv naraziv sebe na neshadnu kritiku bramsianciv zokrema duzhe vplivovogo muzikoznavcya togo chasu Eduarda Ganslika Majzhe kozhna iz jogo simfonij maye kilka redakcij sprichinenih nespriyatlivim stavlennyam otochennya do Bruknerovoyi muziki sho zmushuvalo jogo po kilka raziv povertatis do simfoniyi ta pereroblyati yiyi 26 zhovtnya 1873 u Vidni vidbulas prem yera Drugoyi simfoniyi Nova yiyi redakciya z vkorochennyami ta zminami bula vikonana 1876 a 1877 Brukner znovu pereroblyaye yiyi Jogo Tretya simfoniya maye 3 redakciyi Brukneru dovoditsya rokami chekati na mozhlivist vikonati vlasni simfoniyi Lishe chotiri roki pislya napisannya u 1877 vdayetsya vikonati Tretyu simfoniyu 22 grudnya 1874 Brukner zavershuye pershu redakciyu Chetvertoyi Romantichnoyi simfoniyi Vikonati cyu simfoniyu vdalos shopravda lishe 1881 roku P yata Soma simfoniyi Voseni 1874 cherez zmini v zakonodavstvi Brukneru dovoditsya vidmovitis vid jogo vikladackoyi roboti u liceyi sv Anni sho utrudnyuvalo jogo finansove stanovishe Sprobi otrimati titul docenta u Videnskij konservatoriyi spershu buli prirecheni na provali cherez vagnerocentrichnist jogo muzichnoyi movi na toj chas vplivovim u konservatoriyi buv Eduard Ganslik zapeklij bramsianec Ganslik dozvolyav sobi zvinuvachuvati Bruknera yakij majzhe 40 rokiv zajmavsya pilnim samovdoskonalennyam cherez navchannya u braku osviti sho vpadaye v ochi Navit namagannya Vagnera 1875 roku pospriyati vikonannyu u Vidni Bruknerovoyi Tretoyi simfoniyi ne uvinchalis uspihom Vreshti 1875 jomu taki nadali titul docenta prote vidpovidna platnya bula nadana lishe na dva roki piznishe Popri trudnoshi Brukner prodovzhuye pisati muziku 1876 z pid jogo pera vihodit persha redakciya P yatoyi simfoniyi 16 grudnya 1877 roku nareshti dochekalas svoyeyi prem yeri Tretya simfoniya Organizuvati yiyi dopomig yakij prote pomer nezadovgo do samogo koncertu cherez sho Bruknerovi dovelos samomu stati za dirigentskij pult Na zhal negativno nalashtovani muzikanti dozvolyali sobi navit na repeticiyah pokazuvati znevazhlive stavlennya do Bruknera Publika bula ne bilsh druzhnoyu do kincya tvoru majzhe vsi sluhachi pokinuli zal tak spracovuvala vorozha poziciya bramsianciv na choli z Eduardom Ganslikom Pislya katastrofi na prem yeri Tretoyi Brukner dovgo ne beretsya pisati novoyi simfonichnoyi muziki Natomist vin znovu povertayetsya do vzhe napisanih simfonij i pereroblyaye yih Mizh tim vin pishe neveliki horovi kompoziciyi Pozitivnim momentom togo periodu buv vihid drukom Tretoyi u vidavcya Teodora Rettiga Razom iz tim u Bruknera z yavilis i shanuvalniki yaki zgodom spriyali rozpovsyudzhennyu jogo muziki nasampered ce buli jogo uchni muzichnij kritik yakij stav oficijnim biografom kompozitora dirigenti Franc Shalk ta pianisti ta organist Sered shanuvalnikiv muziki Bruknera buv i molodij Gustav Maler 24 sichnya 1878 roku Brukneru nadali titul chlena pridvornoyi kapeli sho dopomoglo jomu materialno suttyevo zbilshivshi jogo richnu zarplatnyu U 1879 vin pishe strunnij kvintet dlya dvoh skripok dvoh altiv ta violoncheli yakij ye yedinim kamerno instrumentalnim tvorom Bruknera Kvintet upershe vikonali 1881 roku Tri misyaci pislya zakinchennya kvartetu u veresni 1879 roku Brukner pochinaye robotu nad Shostoyu simfoniyeyu yaku zavershiv u veresni 1881 6 chervnya 1880 Brukner vikonuye u Vidni svoyu Mesu 1 i na tomu zh koncerti moteti Locus iste ta Os juste u serpni veresni vidviduye Shvejcariyu de zokrema vistupav yak organist u Cyurihu Zhenevi Frajburzi Berni Lyucerni ta inshih mistah usyudi viklikayuchi zahoplennya sluhavchiv U 1881 roci 20 lyutogo u Vidni vidbulas prem yera Bruknerovoyi Chetvertoyi simfoniyi Diriguvav simfoniyeyu Gans Rihter a pospriyav cij podiyi Rihard Vagner porekomenduvavshi jomu vikonati Bruknerovu simfoniyu yaka chekala prem yeri vzhe 7 rokiv Koncert vidbuvsya z velikim uspihom dlya kompozitora pislya kozhnoyi chastini simfoniyi jogo po kilka raziv viklikali na scenu Popri neshadnu kritiku Ganslika j inshih bramsianciv u presi z yavilis i pozitivni vidguki U travni 1881 Brukner zavershuye pochatkovij variant svogo vidomogo Te deum dlya solistiv horu ta orkestru ostatochna redakciya bula zakinchena u 1884 3 veresnya zakinchuye Shostu simfoniyu a 23 go rozpochinaye robotu nad Somoyu simfoniyeyu Pislya ostannoyi zustrichi z Vagnerom 26 chervnya 1882 u Bajrejti Vagner obicyav Brukneru vikonati vsi jogo simfoniyi Na zhal ciyeyi obicyanki Vagner ne zmig vikonati bo vzhe 14 lyutogo 1883 jogo ne stalo Sum yakij perezhiv Brukner cherez vtratu kumira j druga znajshov svij vidbitok v Adagio 7 simfoniyi zokrema pislya poznachki W v partituri za slovami kompozitora vin vpershe napisav po spravzhnomu traurnu muziku Cyu simfoniyu Brukner zavershiv 5 veresnya 1883 Same Soma simfoniya nini ye mabut najpopulyarnishim tvorom cogo kompozitora 11 lyutogo na koncerti upershe zazvuchali dvi seredni chastini Shostoyi simfoniyi Lishe Shosta i Soma simfoniyi zberegli svij pochatkovij stan donini kompozitor yih ne pereroblyav pislya zakinchennya Vsesvitnya slava Vosma ta Dev yata simfoniyi Prem yera Somoyi simfoniyi vidbulas u Lejpcigu 30 grudnya 1884 diriguvav Artur Nikish ale spravzhnij uspih cya simfoniya zdobula na kilka misyaciv piznishe 5 kvitnya 1885 u Myunheni pid batutoyu Levi organizuvav zbir koshtiv na vidannya partituri simfoniyi sho viyavivsya uspishnim Pislya uspihu Bruknerovoyi muziki v Nimechchini stavlennya do nogo zminilos i u Vidni Sam Ganslik yakij ranishe neshadno kritikuvav Bruknera teper nazvav jogo simfoniyi najvagomishimi iz vsih stvorenih z chasiv Bethovena Uspihom znamenovani takozh prem yeri Te deum u Vidni Myunheni Prazi Linci Iz seredini 1880 h rokiv do Bruknera prihodit use bilshe viznannya jogo muzika staye vidomoyu ne lishe v Yevropi a j v Americi Tak protyagom 1885 1890 rokiv tvori Bruknera Tretya ta Soma simfoniyi Strunnij kvintet zvuchat u Kelni Linci Vidni Gaazi Drezdeni Frankfurti Berlini Nyu Jorku Chikago Bostoni Londoni Amsterdami Budapeshti Starenkij Ferenc List visloviv zahoplennya Adagio z Somoyi simfoniyi a vchitel Bramsa nazvav cyu simfoniyu najvelichnishoyu simfoniyeyu togo chasu Vosmu simfoniyu Brukner pochav pisati u 1884 roci 4 veresnya 1887 cya partitura bula gotova Na zhal Ferdinand Levi yakomu Brukner pershomu pokazav simfoniyu virishiv sho vona zanadto skladna dlya vikonannya i Brukner musiv yiyi pereroblyati Zvisno ce bulo rozcharuvannyam dlya nogo Lishe u 1889 1890 rokah vin zavershuye drugu redakciyu u yakij krim skorochen ta inshih zmin zakinchennya pershoyi chastini zrobleno na pianisimo Na zhal ne lishe Vosma cogo razu redaguvalas kompozitorom rozcharuvannya i nevpevnenist zmusili jogo pereroblyati j poperedni simfoniyi Pershu j Tretyu Krim togo Shalk za pidtrimki Levi dozvoliv sobi vnositi zmini v partituri Chetvertoyi ta P yatoyi simfonij sho vidhodili zanadto daleko vid avtorskogo zadumu hoch i robilis dlya legshogo sprijmannya togochasnoyu publikoyu 1892 roku pislya velikogo uspihu Te deum u Berlini Vidni Amsterdami Shtutgarti Drezdeni Gamburzi Cincinnati shtat Ogajo tut tvir vikonuvav hor iz 800 spivakiv Brukner pishe svij ostannij duhovnij tvir 150 Psalm dlya solistiv horu j orkestru Na svitovih scenah prodovzhuyut zvuchati jogo simfoniyi zokrema Soma Chetverta j Tretya Prem yera Vosmoyi simfoniyi vidbulas 18 grudnya 1892 diriguvav Gans Rihter i projshla duzhe uspishno pislya kozhnoyi iz chastin Bruknera vitali shkvalom opleskiv Gugo Volf nazvav yiyi tvorinnyam titana yake za svoyimi duhovnimi masshtabami i velichnistyu perevershuye vsi inshi simfoniyi Bruknera inshi kritiki nazivali yiyi najvelichnishoyu simfoniyeyu 19 stolittya Na prem yeri P yatoyi simfoniyi v Graci 8 kvitnya 1894 pid batutoyu Franca Shalka Bruknera ne bulo pochala davatis v znaki hvoroba i vin ne zmig priyihati She 1890 roku Brukner cherez pogirshennya zdorov ya musiv prositi vidpustku v konservatoriyi 1891 vin vijshov na pensiyu hoch i prodovzhuvav vikonuvati obov yazki pridvornogo organista do 1892 ta davati lekciyi v universiteti do 1894 Togo zh 1891 jomu nadali zvannya homoris causa naukovij stupin yaku otrimuvali bez napisannya disertaciyi U comu roci Brukner takozh zrobiv redakciyu Pershoyi simfoniyi dlya Videnskoyi prem yeri V znak poshani Brukner prisvyativ cyu simfoniyu Videnskomu universitetu Dev yatu simfoniyu Brukner pochav pisati she u veresni 1887 prote cherez rozcharuvannya iz nesprijnyattyam pochatkovoyi versiyi Vosmoyi pererivaye robotu shob redaguvati stari tvori Pislya vihodu na pensiyu Brukner koncentruyetsya na praci nad Dev yatoyu simfoniyeyu I hoch jogo zdorov ya pogirshuyetsya 30 listopada 1894 roku pershi tri chastini yiyi buli gotovi Do ostannih dniv svogo zhittya Brukner pracyuvav nad simfoniyeyu Zranku 11 zhovtnya 1896 vin she pracyuvav nad yiyi finalom a poobidi vzhe vidijshov u krashij svit Yak Brukner i prosiv u zapoviti jogo pohovano u monastiri sv Floriana de vin kolis vchivsya a zgodom pracyuvav Domovina rozmishena u kaplici pid organom monastirya tomu samomu na yakomu sam Brukner kolis grav Pam yatnik Antonu Brukneru u Videnskomu miskomu parku Prem yera Dev yatoyi simfoniyi vidbulas 11 lyutogo 1903 roku u Vidni diriguvav Ferdinand Leve Na zhal i cogo razu bez redaguvannya ne obijshlos Leve vidredaguvav yiyi shob nabliziti do vagnerivskogo zvuchannya Prote prem yera projshla duzhe uspishno Originalna zh redakciya ciyeyi simfoniyi vpershe prozvuchala u 1932 roci v Myunheni Same iz u 30 h rokah 20 storichchya rozpochalos vidnovlennya originalnih redakcij Bruknerovih tvoriv i znajomstvo iz nimi publiki Muzika BrukneraBrukner vidomij nasampered zavdyaki svoyim 9 simfoniyam Jogo simfonichna mova v dechomu blizka do Vagnerovoyi hromatizovana garmoniya veliki masshtabi formi potuzhnij orkestr Prote Brukner ne buv slipim nasliduvachem Vagnera jogo muzika ye samobutnim yavishem sho lishe chastkovo inspirovano Vagnerovimi ideyami Naspravdi zh simfoniyi Bruknera nalezhat do vershin tak zv neprogramnoyi absolyutnoyi muziki sho ne maye konkretnogo literaturnogo syuzhetu Voni glibokodramatichni i v toj zhe chas lirichni monumentalni i odnochasno duzhe osobisti Shodo formi to Brukner ne vidstupaye vid kanonu 4 chastinnogo simfonichnogo ciklu yak ce robit jogo poslidovnik Gustav Maler za vinyatkom ostannoyi simfoniyi yaku kompozitor ne zmig dopisati za stanom zdorov ya Tut use zvichno persha j ostannya chastina yak pravilo napisani u sonatnij formi a serednim pritamanna trichastinnist Razom iz tim Bruknerova sonatna forma maye svoyu osoblivu risu zaklyuchna tema nabuvaye majzhe rivnocinnoyi vagi do golovnoyi ta pobichnoyi tem sho nadaye ekspoziciyi trichastinnoyi strukturi Repriza v jogo sonatnij formi mozhe takozh chastkovo nakladatis na rozrobkovu chastinu nadayuchi provedennyu golovnoyi temi rozrobkovogo harakteru U svoyih simfoniyah Brukner takozh nadavav suttyevoyi vagi tishi chasto vikoristovuvav shob perevesti podih pered tim yak skazati shos vazhlive Jogo Vosma simfoniya trivaye blizko 80 hvilin Cej rozdil potrebuye dopovnennya berezen 2012 Tvori11 simfonij razom z dvoma ne poznachenimi nomerami Duhovna muzika Rekviyem 1849 Magnifikat 1852 3 veliki mesi 1864 1866 dlya horu i duhovogo orkestru druga red 1882 1868 Te Deum 1884 psalmi moteti ta in Svitski hori Germanenzug dlya cholovichogo horu j duhovogo orkestru 1864 Helgoland dlya cholovichogo horu i orkestru 1890 i dr Tvori dlya organa Strunnij kvintet 1879 ta in PrimitkiBeleckij I Brukner Leningrad 1979 LiteraturaAnton Bruckner Gesamtausgabe unter der Leitung von R Haas und A Orel Wien Leipzig 1934 44 nezakonch Anton Bruckner kritische Gesamtaugabe unter der Leitung von L Nowak Bd I XXIV Wien 1951 2005 Sollertinskij I Sedmaya simfoniya Bruknera v kn Muzykalno istoricheskie etyudy Leningrad 1956 Druskin M Anton Brukner v kn Istoriya zarubezhnoj muzyki vtoroj poloviny XIX veka vyp 4 Moskva 1963 Rappoport L Anton Brukner Moskva 1963 Beleckij I Brukner Leningrad 1979 Filimonova M Anton Brukner v kn Muzyka Avstrii i Germanii XIX veka kn 3 Moskva 2003 Drobish A Duhovna muzika Antona Bruknera zhanrovo stilovi osoblivosti dis kand mist 17 00 03 Muzichne mistectvo Nacionalna muzichna akademiya Ukrayini im P I Chajkovskogo Kiyiv 2021 203 s 6 grudnya 2021 u Wayback Machine Gollerich A Auer M Anton Bruckner Ein Lebens und Schaffensbild Bd I IV Regensburg 1922 1937 Kurth E Bruckner Bd I II Berlin 1925 Haas R Anton Bruckner Potsdam 1934 Nowak L Anton Bruckner Musik und Leben Munchen Wien 1964 ego zhe Uber Anton Bruckner Gesammelte Aufsatze Wien 1985 Simpson R The essence of Bruckner London 1967 Schonzeler N H Bruckner London 1971 Anton Bruckner Dokumente und Studien hrsg von F Grasberger u a Bd 1 13 Graz Wien 1980 2004 Wagner M Bruckner Leben Werke Dokumente Mainz Munchen 1983 Crawford H Anton Bruckner A documentary biography p I II New York 2002 PosilannyaBrukner Universalnij slovnik enciklopediya 4 te vid K Teka 2006 1 13 listopada 2007 u Wayback Machine Bibliografiya Antona Bruknera Dokladna informaciya pro rizni redakciyi simfonij Bruknera 8 grudnya 2007 u Wayback Machine Diskografiya za redakciyeyu Dzhona F Berki 21 lyutogo 2011 u Wayback Machine Dokladnij spisok zapisiv orkestrovih tvoriv Bruknera Anton Brukner noti na sajti ChoralWiki angl Noti v arhivi Vilni noti avtorstva Anton Brukner na sajti International Music Score Library Project IMSLP Sajt Bruknera z oglyadom zapisiv i zagalnoyu informaciyeyu nedostupne posilannya z lyutogo 2019