Любарці́ — село у Бориспільському районі Київської області, у складі Бориспільської міської громади. Раніше центр сільської ради, якій також підпорядковувалось с. Тарасівка. Чисельність населення на 2015 рік близько 3 тис. мешканців. Перша писемна згадка — 1622 рік.
село Любарці | |||
---|---|---|---|
| |||
Країна | |||
Область | Київська область | ||
Район | Бориспільський район | ||
Громада | Бориспільська міська громада | ||
Основні дані | |||
Засноване | 1622 | ||
Населення | 2800 | ||
Площа | 9,09 км² | ||
Поштовий індекс | 08360 | ||
Телефонний код | +380 459532 | ||
Географічні дані | |||
Географічні координати | 50°15′33″ пн. ш. 31°09′31″ сх. д. / 50.25917° пн. ш. 31.15861° сх. д.Координати: 50°15′33″ пн. ш. 31°09′31″ сх. д. / 50.25917° пн. ш. 31.15861° сх. д. | ||
Середня висота над рівнем моря | 118 м м | ||
Водойми | річка Альта | ||
Найближча залізнична станція | Бориспіль | ||
Відстань до залізничної станції | 21 км | ||
Місцева влада | |||
Адреса ради | 08300, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 72 | ||
Карта | |||
![]() Любарці | |||
![]() Любарці | |||
Мапа | |||
|
Географія
Символіка
На гербі с. Любарці зображено вогонь давнини, історії, мечі на ньому символізують те, що Любарці в минулому були форпостом захисту рубежів Київської держави. Корона на гербі пояснює походження назви села, за однією з легенд, на честь княгині Люби.
Походження назви
Щодо назви села досі не існує єдиної думки. Одна з легенд говорить про те, що колись річка Альта була судноплавною. Одного разу корабель, яким пливла княгиня Люба, сів на мілину. Княгиня змушена була висадитися на невеликому острові посеред річки, де був терем. Тож і місцину було названо, як «Люба на ріці сиділа». Свідченням цього є народна назва вулиці Лесі Українки — Дворець. За іншою версією, назва села походить від назви притоки Альти — Любки. Існують також пояснення назви від імені першого поселенця (Любар), чи від оповідок про те, що знатні люди колись обирали тут собі дружин-любок.
Історія
Давні часи
Найдавніші археологічні пам'ятки на території Любарець датуються IV—III тис. до н. е. В урочищі Хвощувате було знайдено рештки посуду доби міді. Довкола села розташовано чимало скіфських курганів. Найбільше їх — біля північно-західної околиці. Курган «Глушевська могила» віднесено до списку об'єктів національної спадщини. У києво-руську добу тут було засноване городище (межа Х-ХІ століть) як елемент оборонної лінії від кочового Степу. Нині рештки цього поселення можна віднайти поблизу північно-західної околиці села. Мало округлу форму, 23 метри в діаметрі, з усіх боків було оточене ровом.
Нова доба
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZqTDBKbFlYVndiR0Z1WDFCdmJHRnVaRjlZVmtsSlgyMWhjQzVxY0djdk1qSXdjSGd0UW1WaGRYQnNZVzVmVUc5c1lXNWtYMWhXU1VsZmJXRndMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Уперше в письмових джерелах і на нинішньому місці під назвою Любарів село згадується 1622 року.
За козаччини Любарці належали до Першої сотні Переяславського полку Війська Запорозького.
За описом Київського намісництва 1781 року село відносилось до Переяславського повіту даного намісництва і у ньому нараховувалось 300 хат виборних козаків, козаків підпомічників, посполитих та підсусідків. Також у селі жив один шляхтич, чотири різночинці, та два духівники
За книгою Київського намісництва 1787 року у Любарцях проживали 891 душа. Було у володінні різного звання «казених людей» і козаків та власників — Колезького асесора Житкова, бунчукового товариша Христофора Константиновича, полкового осавула Івана Глоби, колезького асесора Михайла Концевича. Є на мапі 1787 року.
З ліквідацією Київського намісництва село, як і увесь Переяславський повіт, перейшло до складу Полтавської губернії.
За даними 1859 р. значиться як власницьке, казенне і козацьке, розташоване на березі р. Альта, дворів 219, жителів 2545. У січні 1869 р. при Михайлівській церкві відкрита благочинна бібліотека, якою завідував священик Лев Кепа—Овдієнко. Бібліотека мала журнали, книги переважно релігійного змісту. У XVIII ст. збудована дерев'яна церква. 1863 р. вона мала 60 десятин землі, 183 крб. прибутку.
До революції 1917 р. в селі господарювали пани Лихотинські, які мали 250 десятин землі. Революційну роботу в селі проводив А. М. Гопкало, котрий навчався в Київському ун-ті св. Володимира. Через нього та інших товаришів з Києва до села потрапляли листівки із закликом скинути панське ярмо. Їх розповсюджували місцеві жителі Дикий та Осляка. Функції шпигуна виконував сільський священик, який доносив усе в поліцію. За його сигналом було арештовано А. М. Гопкала і відправлено в Сибір. За кошти земства в селі була збудована земська школа, а держава спорудила церковно—приходську школу. Три вчителі навчали 60 учнів. За переказами старожилів, на початку ХХ століття тут проживало вже 9 тисяч мешканців. Проте документи перепису 1926 року називають іншу цифру — 5363 жителі.
Міжвоєнний період
1917 р. А. М. Гопкало повернувся із заслання. За його ініціативою та підтримці Матвія Прасола, Михайла Заболотного, Евгена Коваленка відкрито хату—читальню, організовано драмгурток. 1924 р. створено товариство спільного обробітку землі (ТСОЗ) «Шлях», його заснували Карпо та Григорій Грицаї, Кузьма Король, Данило Коломієць. Того ж року артіль придбала трактор. Першим трактористом був Евген Коваленко.
У 1920-х роках Любарці входили до Рогозівського району Київської округи УРСР.
З кінця 20-х років розпочалася колективізація. У Любарцях 1930 року було утворено 4 колгоспи — «12-річчя Жовтня», «Імені Другої п'ятирічки», «Червона Зірка» та «Імені Д. З. Мануїльського». Дотепер любаряни так називають частини села. Значного удару завдав голодомор 1932—1933 років. За офіційними даними, від голоду померли 86 мешканців села. Однак реальна кількість загиблих є значно більшою і може сягати 500—800.
Друга світова війна
Чорною сторінкою в житті села стала Німецько-радянська війна. Нацистська окупація почалася 21 вересня 1941 року. За час окупації було закатовано 13 чоловік, вивезено до Німеччини 28, спалено 116 хат. На фронтах загинуло 435 любарян та тарасівчан. У братських могилах на території сільської ради поховано 113 воїнів. У останні дні окупації були спалені приміщення школи та 1128 хат . Окупація закінчилася 21 вересня 1943 року. Цей день нині відзначається як День села.
- Пам'ятник воїнам-односельцям, які загинули в роки Другої світової війни
- Братська могила воїнів РСЧА, які загинули в роки Другої світової війни
Від 1943 до сучасності
По закінченні окупації розпочалася відбудова та перехід до мирного життя. Вже навесні 1944 року комсомольська організація колгоспу імені 12-річчя Жовтня на чолі з секретарем Оленою Гопкало виступила ініціатором відродження руху українських буряківниць-п'ятисотенниць Станом на 1 січня 1945 р. у селі 3 крупорушки, 2 вітряки, олійниця. Восени 1950 р. колгоспи були об'єднані в одну артіль «Шлях до комунізму». На її базі в 1963 році виник радгосп «Любарецький» молочно-овочевого напрямку.
Сучасність
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekk1TDBOb2RYSmphRjlwYmw5TWFYVmlZWEowYzJrbE1rTmZRbTl5ZVhOd2FXeGZVbUZwYjI0bE1rTmZTM2xwZGw5UFlteGhjM1FsTWtOZlZXdHlZV2x1WlM1cWNHY3ZNakl3Y0hndFEyaDFjbU5vWDJsdVgweHBkV0poY25SemFTVXlRMTlDYjNKNWMzQnBiRjlTWVdsdmJpVXlRMTlMZVdsMlgwOWliR0Z6ZENVeVExOVZhM0poYVc1bExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekF5TDBOeWIzTnpYMmx1WDB4cGRXSmhjblJ6YVNVeVExOUNiM0o1YzNCcGJGOVNZV2x2YmlVeVExOUxlV2wyWDA5aWJHRnpkQ1V5UTE5VmEzSmhhVzVsTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxRGNtOXpjMTlwYmw5TWFYVmlZWEowYzJrbE1rTmZRbTl5ZVhOd2FXeGZVbUZwYjI0bE1rTmZTM2xwZGw5UFlteGhjM1FsTWtOZlZXdHlZV2x1WlM1cWNHYz0uanBn.jpg)
1 грудня 1991 року мешканці Любарець абсолютною більшістю підтримали Акт проголошення незалежності України. У 1997 радгосп був реорганізований у сільськогосподарський кооператив (нині — СТОВ «Любарецьке»). Зараз у селі діють Михайлівська церква, Будинок культури, ліцей, дитсадок «Сонечко», лікарня. Більшість вулиць села освітлюються у темний час доби.
Влада
У Любарцях до 2020 року діяла сільська рада, якій підпорядковане було також село Тарасівка. Кількісний склад ради з 2015 року — 14 депутатів, що обиралися за мажоритарною системою відносної більшості. З осені 2020 року село входить до складу Бориспільської міської громади (орган місцевого самоврядування — Бориспільська міська рада)
Головами сільської ради з часу відновлення незалежності України були:
- 1992—2010 (з перервами) Донець Юрій Іванович (переобраний на чергових виборах 31 березня 2002 та повторних 11 червня 2006);
- жовтень 2010 — квітень 2016: Коломієць Микола Іванович (обраний на чергових виборах 31 жовтня 2010 та переобраний 25 жовтня 2015);
- квітень — грудень 2016: Гопкало Ольга Григорівна (в.о.);
- грудень 2016 — листопад 2020: Сидоренко Володимир Васильович (обраний на позачергових виборах 4 грудня 2016 року);
Демографія
Чисельність населення
У зміні чисельності населення Любарець простежуються дві тенденції: швидке зростання до початку XX століття, та зменшення у ХХ столітті. До причин зменшення чисельності можна віднести:
- Виїзд жителів до Сибіру через безземелля
- Події воєн 1914—1921 років
- Голодомори
- Німецько-радянська війна
- Репресії
- Зниження народжуваності
- Виїзд жителів до міста
У ХХІ столітті населення поступово зростає за рахунок міграції. За оцінкою 2013 року, населення Любарець разом з с. Тарасівкою становить 3006 осіб, з них зареєстрованих на території сільської ради — 2572 особи. Природний приріст залишається від'ємним — за 2013 рік зареєстровано 12 народжень та 43 смерті.
Рік | Дворів | Жителів |
---|---|---|
1787 | 891 | |
1859 | 219 | 2545 |
1885 | 558 | 3247 |
1926 | 1190 | 5363 |
1947 | 1103 | |
1967 | 1212 | 4059 |
1994 | 1700 | 2495 |
2007 | 1297 | 2160 |
2015 | бл. 3000 |
Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
Мова | Кількість | Відсоток |
---|---|---|
українська | 2077 | 98.06% |
російська | 41 | 1.94% |
Усього | 2118 | 100% |
Освіта
- 1870 р. було відкрито церковно-приходську школу.
- 1886 р. у селі почала діяти земська школа.
- 1918 р. за ініціативою вчителя А. І. Гопкала створено трудову семирічну школу. Учителями в ній працювали М. К. Зеров — відомий поет, А. М. Гопкало, І. П. Білик, К. З. Тихонович.
- 1934 р. семирічку реорганізовано у середню школу.
- 1963 р. збудовано нову школу із спортивним залом і бібліотекою.
1929—1937 рр. директором був І. С. Коваленко. У післявоєнний час у школі працює династія Засенків. Фронтовик А. П. Засенко працював учителем укр. мови та літератури, завучем школи, з 1958 р. справу батька продовжив син В. А. Засенко, спершу як вчитель, а потім директор школи (1973–1999), відмінник народної освіти України, нагороджений медаллю Макаренка. Його рідний брат Л. А. Засенко — вчитель географії. З 1999 р. педколектив очолив син Валерія Андрійовича — Ігор Валерійович Засенко. У школі тривалий час працювала учителем укр. мови і літератури талановитий педагог, заслужений учитель України О. І. Грибок.
Відомі люди
- У 1948 році село відвідали Остап Вишня, Максим Рильський, Андрій Малишко.
- — художник, поет та композитор.
- Коломієць Віталій Гнатович (13. 03. 1937) — перекладач. Член Національної спілки письменників України НСПУ (2003).
Див. також
Примітки
- (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 18 січня 2021. Процитовано 7 вересня 2017.
- Постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. N 928
- . Архів оригіналу за 7 липня 2019. Процитовано 9 лютого 2020.
- Описи Київського намісництва 70-80 років XVIII ст.: Описово-статистичні джерела/ АН УРСР. Археогр. комісія та ін.— К.: Наукова думка, 1989.— 392 с.— .
- . www.etomesto.ru. Архів оригіналу за 28 вересня 2021. Процитовано 28 вересня 2021.
- (українська) . Центральний державний історичний архів України, м. Київ (ЦДІАК України). Архів оригіналу за 28 вересня 2021. Процитовано 28 вересня 2021.
- . Архів оригіналу за 31 липня 2016. Процитовано 4 лютого 2011.
- Стінгазета Любарецької сільської ради. — № 22. Грудень 2013.
- Ціон В. Свято на нашій вулиці, або як Максим Тадейович Карла Генріховича поборов // Літратурна Україна. — 2016. — № 38 (5667) (6 жовт.). — С. 16. (У плині подій).
- Гордість села [ 22 квітня 2021 у Wayback Machine.], офіційний сайт Мирненської сільради
Джерела
- Lubarce, al. Lubowce // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1884. — Т. V. — S. 375. (пол.) — S. 375. (пол.)
Посилання
- Облікова картка на сайті ВРУ[недоступне посилання з квітня 2019]
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Любарці |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Lyubarci selo u Borispilskomu rajoni Kiyivskoyi oblasti u skladi Borispilskoyi miskoyi gromadi Ranishe centr silskoyi radi yakij takozh pidporyadkovuvalos s Tarasivka Chiselnist naselennya na 2015 rik blizko 3 tis meshkanciv Persha pisemna zgadka 1622 rik selo Lyubarci Gerb Krayina Ukrayina Oblast Kiyivska oblast Rajon Borispilskij rajon Gromada Borispilska miska gromada Osnovni dani Zasnovane 1622 Naselennya 2800 Plosha 9 09 km Poshtovij indeks 08360 Telefonnij kod 380 459532 Geografichni dani Geografichni koordinati 50 15 33 pn sh 31 09 31 sh d 50 25917 pn sh 31 15861 sh d 50 25917 31 15861 Koordinati 50 15 33 pn sh 31 09 31 sh d 50 25917 pn sh 31 15861 sh d 50 25917 31 15861 Serednya visota nad rivnem morya 118 m m Vodojmi richka Alta Najblizhcha zaliznichna stanciya Borispil Vidstan do zaliznichnoyi stanciyi 21 km Misceva vlada Adresa radi 08300 Kiyivska obl Borispilskij r n m Borispil vul Kiyivskij shlyah 72 Karta Lyubarci Lyubarci Mapa Lyubarci u VikishovishiGeografiyaU seli bere pochatok richka Alta prava pritoka Trubezha SimvolikaNa gerbi s Lyubarci zobrazheno vogon davnini istoriyi mechi na nomu simvolizuyut te sho Lyubarci v minulomu buli forpostom zahistu rubezhiv Kiyivskoyi derzhavi Korona na gerbi poyasnyuye pohodzhennya nazvi sela za odniyeyu z legend na chest knyagini Lyubi Pohodzhennya nazviShodo nazvi sela dosi ne isnuye yedinoyi dumki Odna z legend govorit pro te sho kolis richka Alta bula sudnoplavnoyu Odnogo razu korabel yakim plivla knyaginya Lyuba siv na milinu Knyaginya zmushena bula visaditisya na nevelikomu ostrovi posered richki de buv terem Tozh i miscinu bulo nazvano yak Lyuba na rici sidila Svidchennyam cogo ye narodna nazva vulici Lesi Ukrayinki Dvorec Za inshoyu versiyeyu nazva sela pohodit vid nazvi pritoki Alti Lyubki Isnuyut takozh poyasnennya nazvi vid imeni pershogo poselencya Lyubar chi vid opovidok pro te sho znatni lyudi kolis obirali tut sobi druzhin lyubok IstoriyaDavni chasi Najdavnishi arheologichni pam yatki na teritoriyi Lyubarec datuyutsya IV III tis do n e V urochishi Hvoshuvate bulo znajdeno reshtki posudu dobi midi Dovkola sela roztashovano chimalo skifskih kurganiv Najbilshe yih bilya pivnichno zahidnoyi okolici Kurgan Glushevska mogila vidneseno do spisku ob yektiv nacionalnoyi spadshini U kiyevo rusku dobu tut bulo zasnovane gorodishe mezha H HI stolit yak element oboronnoyi liniyi vid kochovogo Stepu Nini reshtki cogo poselennya mozhna vidnajti poblizu pivnichno zahidnoyi okolici sela Malo okruglu formu 23 metri v diametri z usih bokiv bulo otochene rovom Nova doba Pershe vidome vidobrazhennya Lyubarciv na mapi Zagalna karta Ukrayini Gijoma Boplana 1648 r Upershe v pismovih dzherelah i na ninishnomu misci pid nazvoyu Lyubariv selo zgaduyetsya 1622 roku Za kozachchini Lyubarci nalezhali do Pershoyi sotni Pereyaslavskogo polku Vijska Zaporozkogo Za opisom Kiyivskogo namisnictva 1781 roku selo vidnosilos do Pereyaslavskogo povitu danogo namisnictva i u nomu narahovuvalos 300 hat vibornih kozakiv kozakiv pidpomichnikiv pospolitih ta pidsusidkiv Takozh u seli zhiv odin shlyahtich chotiri riznochinci ta dva duhivniki Za knigoyu Kiyivskogo namisnictva 1787 roku u Lyubarcyah prozhivali 891 dusha Bulo u volodinni riznogo zvannya kazenih lyudej i kozakiv ta vlasnikiv Kolezkogo asesora Zhitkova bunchukovogo tovarisha Hristofora Konstantinovicha polkovogo osavula Ivana Globi kolezkogo asesora Mihajla Koncevicha Ye na mapi 1787 roku Z likvidaciyeyu Kiyivskogo namisnictva selo yak i uves Pereyaslavskij povit perejshlo do skladu Poltavskoyi guberniyi Za danimi 1859 r znachitsya yak vlasnicke kazenne i kozacke roztashovane na berezi r Alta dvoriv 219 zhiteliv 2545 U sichni 1869 r pri Mihajlivskij cerkvi vidkrita blagochinna biblioteka yakoyu zaviduvav svyashenik Lev Kepa Ovdiyenko Biblioteka mala zhurnali knigi perevazhno religijnogo zmistu U XVIII st zbudovana derev yana cerkva 1863 r vona mala 60 desyatin zemli 183 krb pributku Do revolyuciyi 1917 r v seli gospodaryuvali pani Lihotinski yaki mali 250 desyatin zemli Revolyucijnu robotu v seli provodiv A M Gopkalo kotrij navchavsya v Kiyivskomu un ti sv Volodimira Cherez nogo ta inshih tovarishiv z Kiyeva do sela potraplyali listivki iz zaklikom skinuti panske yarmo Yih rozpovsyudzhuvali miscevi zhiteli Dikij ta Oslyaka Funkciyi shpiguna vikonuvav silskij svyashenik yakij donosiv use v policiyu Za jogo signalom bulo areshtovano A M Gopkala i vidpravleno v Sibir Za koshti zemstva v seli bula zbudovana zemska shkola a derzhava sporudila cerkovno prihodsku shkolu Tri vchiteli navchali 60 uchniv Za perekazami starozhiliv na pochatku HH stolittya tut prozhivalo vzhe 9 tisyach meshkanciv Prote dokumenti perepisu 1926 roku nazivayut inshu cifru 5363 zhiteli Mizhvoyennij period 1917 r A M Gopkalo povernuvsya iz zaslannya Za jogo iniciativoyu ta pidtrimci Matviya Prasola Mihajla Zabolotnogo Evgena Kovalenka vidkrito hatu chitalnyu organizovano dramgurtok 1924 r stvoreno tovaristvo spilnogo obrobitku zemli TSOZ Shlyah jogo zasnuvali Karpo ta Grigorij Gricayi Kuzma Korol Danilo Kolomiyec Togo zh roku artil pridbala traktor Pershim traktoristom buv Evgen Kovalenko U 1920 h rokah Lyubarci vhodili do Rogozivskogo rajonu Kiyivskoyi okrugi URSR Z kincya 20 h rokiv rozpochalasya kolektivizaciya U Lyubarcyah 1930 roku bulo utvoreno 4 kolgospi 12 richchya Zhovtnya Imeni Drugoyi p yatirichki Chervona Zirka ta Imeni D Z Manuyilskogo Doteper lyubaryani tak nazivayut chastini sela Znachnogo udaru zavdav golodomor 1932 1933 rokiv Za oficijnimi danimi vid golodu pomerli 86 meshkanciv sela Odnak realna kilkist zagiblih ye znachno bilshoyu i mozhe syagati 500 800 Druga svitova vijna Chornoyu storinkoyu v zhitti sela stala Nimecko radyanska vijna Nacistska okupaciya pochalasya 21 veresnya 1941 roku Za chas okupaciyi bulo zakatovano 13 cholovik vivezeno do Nimechchini 28 spaleno 116 hat Na frontah zaginulo 435 lyubaryan ta tarasivchan U bratskih mogilah na teritoriyi silskoyi radi pohovano 113 voyiniv U ostanni dni okupaciyi buli spaleni primishennya shkoli ta 1128 hat Okupaciya zakinchilasya 21 veresnya 1943 roku Cej den nini vidznachayetsya yak Den sela Pam yatnik voyinam odnoselcyam yaki zaginuli v roki Drugoyi svitovoyi vijni Bratska mogila voyiniv RSChA yaki zaginuli v roki Drugoyi svitovoyi vijni Vid 1943 do suchasnosti Po zakinchenni okupaciyi rozpochalasya vidbudova ta perehid do mirnogo zhittya Vzhe navesni 1944 roku komsomolska organizaciya kolgospu imeni 12 richchya Zhovtnya na choli z sekretarem Olenoyu Gopkalo vistupila iniciatorom vidrodzhennya ruhu ukrayinskih buryakivnic p yatisotennic Stanom na 1 sichnya 1945 r u seli 3 kruporushki 2 vitryaki olijnicya Voseni 1950 r kolgospi buli ob yednani v odnu artil Shlyah do komunizmu Na yiyi bazi v 1963 roci vinik radgosp Lyubareckij molochno ovochevogo napryamku Suchasnist Cerkva v seli Lyubarci Hrest v seli Lyubarci 1 grudnya 1991 roku meshkanci Lyubarec absolyutnoyu bilshistyu pidtrimali Akt progoloshennya nezalezhnosti Ukrayini U 1997 radgosp buv reorganizovanij u silskogospodarskij kooperativ nini STOV Lyubarecke Zaraz u seli diyut Mihajlivska cerkva Budinok kulturi licej ditsadok Sonechko likarnya Bilshist vulic sela osvitlyuyutsya u temnij chas dobi Vlada U Lyubarcyah do 2020 roku diyala silska rada yakij pidporyadkovane bulo takozh selo Tarasivka Kilkisnij sklad radi z 2015 roku 14 deputativ sho obiralisya za mazhoritarnoyu sistemoyu vidnosnoyi bilshosti Z oseni 2020 roku selo vhodit do skladu Borispilskoyi miskoyi gromadi organ miscevogo samovryaduvannya Borispilska miska rada Golovami silskoyi radi z chasu vidnovlennya nezalezhnosti Ukrayini buli 1992 2010 z perervami Donec Yurij Ivanovich pereobranij na chergovih viborah 31 bereznya 2002 ta povtornih 11 chervnya 2006 zhovten 2010 kviten 2016 Kolomiyec Mikola Ivanovich obranij na chergovih viborah 31 zhovtnya 2010 ta pereobranij 25 zhovtnya 2015 kviten gruden 2016 Gopkalo Olga Grigorivna v o gruden 2016 listopad 2020 Sidorenko Volodimir Vasilovich obranij na pozachergovih viborah 4 grudnya 2016 roku DemografiyaChiselnist naselennya U zmini chiselnosti naselennya Lyubarec prostezhuyutsya dvi tendenciyi shvidke zrostannya do pochatku XX stolittya ta zmenshennya u HH stolitti Do prichin zmenshennya chiselnosti mozhna vidnesti Viyizd zhiteliv do Sibiru cherez bezzemellya Podiyi voyen 1914 1921 rokiv Golodomori Nimecko radyanska vijna Represiyi Znizhennya narodzhuvanosti Viyizd zhiteliv do mista U HHI stolitti naselennya postupovo zrostaye za rahunok migraciyi Za ocinkoyu 2013 roku naselennya Lyubarec razom z s Tarasivkoyu stanovit 3006 osib z nih zareyestrovanih na teritoriyi silskoyi radi 2572 osobi Prirodnij pririst zalishayetsya vid yemnim za 2013 rik zareyestrovano 12 narodzhen ta 43 smerti Rik Dvoriv Zhiteliv 1787 891 1859 219 2545 1885 558 3247 1926 1190 5363 1947 1103 1967 1212 4059 1994 1700 2495 2007 1297 2160 2015 bl 3000 Mova Rozpodil naselennya za ridnoyu movoyu za danimi perepisu 2001 roku Mova Kilkist Vidsotok ukrayinska 2077 98 06 rosijska 41 1 94 Usogo 2118 100 Osvita1870 r bulo vidkrito cerkovno prihodsku shkolu 1886 r u seli pochala diyati zemska shkola 1918 r za iniciativoyu vchitelya A I Gopkala stvoreno trudovu semirichnu shkolu Uchitelyami v nij pracyuvali M K Zerov vidomij poet A M Gopkalo I P Bilik K Z Tihonovich 1934 r semirichku reorganizovano u serednyu shkolu 1963 r zbudovano novu shkolu iz sportivnim zalom i bibliotekoyu 1929 1937 rr direktorom buv I S Kovalenko U pislyavoyennij chas u shkoli pracyuye dinastiya Zasenkiv Frontovik A P Zasenko pracyuvav uchitelem ukr movi ta literaturi zavuchem shkoli z 1958 r spravu batka prodovzhiv sin V A Zasenko spershu yak vchitel a potim direktor shkoli 1973 1999 vidminnik narodnoyi osviti Ukrayini nagorodzhenij medallyu Makarenka Jogo ridnij brat L A Zasenko vchitel geografiyi Z 1999 r pedkolektiv ocholiv sin Valeriya Andrijovicha Igor Valerijovich Zasenko U shkoli trivalij chas pracyuvala uchitelem ukr movi i literaturi talanovitij pedagog zasluzhenij uchitel Ukrayini O I Gribok Vidomi lyudiU 1948 roci selo vidvidali Ostap Vishnya Maksim Rilskij Andrij Malishko hudozhnik poet ta kompozitor Kolomiyec Vitalij Gnatovich 13 03 1937 perekladach Chlen Nacionalnoyi spilki pismennikiv Ukrayini NSPU 2003 Div takozhPerelik naselenih punktiv sho postrazhdali vid Golodomoru 1932 1933 Kiyivska oblast Primitki PDF Arhiv originalu PDF za 18 sichnya 2021 Procitovano 7 veresnya 2017 Postanova Kabinetu Ministriv Ukrayini vid 3 veresnya 2009 r N 928 Arhiv originalu za 7 lipnya 2019 Procitovano 9 lyutogo 2020 Opisi Kiyivskogo namisnictva 70 80 rokiv XVIII st Opisovo statistichni dzherela AN URSR Arheogr komisiya ta in K Naukova dumka 1989 392 s ISBN 5 12 000656 6 www etomesto ru Arhiv originalu za 28 veresnya 2021 Procitovano 28 veresnya 2021 ukrayinska Centralnij derzhavnij istorichnij arhiv Ukrayini m Kiyiv CDIAK Ukrayini Arhiv originalu za 28 veresnya 2021 Procitovano 28 veresnya 2021 Arhiv originalu za 31 lipnya 2016 Procitovano 4 lyutogo 2011 Stingazeta Lyubareckoyi silskoyi radi 22 Gruden 2013 Ridni movi v ob yednanih teritorialnih gromadah Ukrayini Ukrayinskij centr suspilnih danih Cion V Svyato na nashij vulici abo yak Maksim Tadejovich Karla Genrihovicha poborov Litraturna Ukrayina 2016 38 5667 6 zhovt S 16 U plini podij Gordist sela 22 kvitnya 2021 u Wayback Machine oficijnij sajt Mirnenskoyi silradiDzherelaLubarce al Lubowce Slownik geograficzny Krolestwa Polskiego Warszawa Druk Wieku 1884 T V S 375 pol S 375 pol PosilannyaOblikova kartka na sajti VRU nedostupne posilannya z kvitnya 2019 Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Lyubarci