«Сентиментальна історія» — новела Миколи Хвильового, написана в 1928 році. Гомодієгетична оповідачка Б'янка є водночас і наратором (оповідачем), і головним персонажем. Текст новели побудовано на бінарних опозиціях: уявне постійно конфліктує з дійсним, ентузіастичне — з філістерським, буденне з «сентиментальним» не лише на смисловому, а й на символічному рівні (автор протиставляє сірі будні романтичній блакитній далі). Усі романтичні ідеали головної героїні так чи інакше пов'язані або з минулим, або з майбутнім, у них немає місця тьмяному, сірому теперішньому. Головна героїня почувається закинутою в вульгарну міщанську дійсність, намагається її побороти, але врешті-решт програє: «я, як це потім вияснилось, відважно намагалася протиставити себе своєму вікові, а він, вік, глузував із мене. Я хотіла прилучити чистий, я сказала б, святий романтизм своєї натури до заголеної й брудної правди життя але це моє бажання розбивалось об глуху стіну наманікюреного віку. Уже з останньої зустрічі з Чаргаром щось ворухнулось мені, що з цього, мабуть, нічого не вийде, в цій нерівній боротьбі мене буде деморалізовано — і тільки».
Сентиментальна історія | ||||
---|---|---|---|---|
Форма | повість | |||
Автор | Микола Хвильовий | |||
| ||||
|
Наскрізним у тексті стає ідейний дуалізм Б'янки: вона є і скептиком, і романтиком водночас: «вся трагедія була в тому, що я народилася все-таки людиною свого часу. Були такі хвилини, коли я й сама глузувала з себе. Тоді всесильний скепсис з'їдав мою гарячу віру — і від мого романтизму залишалося розбите корито». Іманентна суперечливість Б'янчиної натури завдає їй чимало страждань. Так, за словами Л. Ушкалова, «їй хочеться „так чисто завагітніти, як завагітніло голубе небо, що вже мільйони віків хоронить у собі таємницю найпрекраснішого й найчистішого зачаття“. Але не менше їй хочеться й coitus'у. Б'янка гадає, що саме він годен ввести її „до останнього, невідомого… закутка людської душі, що в ньому найкраще мусили віддзеркалитись химерні озера загадкової далі“».
«Сентиментальна історія» викликала значний інтерес у дослідників: В. Агеєвої, Ю. Безхутрого, Г. Грабовича, М. Жулинського, М. Тишкова, М. Шкандрія, М. Чиркова, Ю. Шелеста та ін.
Сюжет
Юна інженю Б'янка на світанку покидає материнський дім у провінції і їде до міста Z, прагнучи віднайти незнайоме, що «загубилося десь у далеких краях». Дівчина воліє ніколи не повертатися до минулого, тож навіть не озирається, щоб попрощатися з матір'ю. Вона ненавидить провінційних людей, «темних і диких, як дичавина тамерланівщини» і їде назустріч «невідомому сонцю». Безнадійна мрійниця, вона хоче осягнути таємницю непорочного зачаття, завагітніти від вітру тощо. Момент прощання з візником — останньою людиною, яка пов'язувала її з минулим — стає першим етапом Б'янчиної ініціації — вона пориває з рустикальною степовою ідилією (біленький будиночок з півником на флюгері, оранжерея, провінційні садки) задля нового життя, «широкого й безмежного».
У Z шкільна подруга Лізбет допомагає Б'янці влаштуватися машиністкою в установу. Дівчина почувається самотньою, закинутою у світ: єдиним справжнім другом їй видається друкарська машинка. Героїні страшенно неприємно слухати «парикмахерську пошлятину» свого роботодавця, діловода Кука, тому дівчина спочатку уникає його, так само як і сіроокої журналістки (та постійно щипає дівчину). Єдина людина, з якою Б'янка може почуватися досить спокійною — сусідка, товаришка Уляна. Дівчині тісно в колі «маленьких людей», що загородили їй таємну «голубу даль». Незабаром Кук запрошує Б'янку на святкування своїх іменин, напивається і починає скаржитись на життя і ніби ненароком зізнається в коханні. Він настільки жалюгідний, що дівчині його навіть трохи шкода. У театральному садку Б'янка й Кук, зустрівши відомого художника Чаргара, знайомляться з ним. Маляр захоплюється наївною простотою героїні, такою невідповідною вимогам часу. Додому дівчина повертається з сакральним відчуттям «великодньої заутрені»: вона нарешті доторкнулася до своєї мрії.
За кілька днів Б'янка знову зустрічається на вулиці з Чаргаром і починає говорити про омріяну даль, однак маляр реагує холодно. Цинічна сіроока журналістка наполегливо спокушає Б'янку продавати своє тіло чоловікам, дівчина з огидою відмовляється. Знайомство з художником триває, за три місяці Б'янка потрапляє до нього на квартиру і пропонує себе намалювати, однак Чаргар відмовляється («він сказав, що не має в цьому потреби, бо це не його фах»), поводиться інфантильно і зізнається, що не вміє кохати. Дівчина прагне близькості з художником, бо лише це може відкрити їй «химерні озера загадкової далі», однак той свідомо і всупереч власній волі опирається. Врешті Б'янка відверто зізнається, що «безумно кохає» Чаргара і хоче йому віддатись. Маляр відмовляє. Б'янку лякає власний цинізм, вона відчуває, що перетворюється на сірооку журналістку. Страх змушує дівчину звернутися до релігії, тож вона читає Біблію всю ніч. Позаяк художник уникає її, Б'янка погоджується на прогулянку з Куком і знічев'я жартома пропонує віддатися йому, попередньо пообіцявши не шантажувати його шлюбом, бо вона проти «міщанської сім'ї з геранню на етажерці», тому хоче просто народити від нього дитину й отримувати аліменти. Спантеличений Кук «на таке діло він не хоче йти, бо це йому не по кишені», і тому «він краще буде користуватись проститутками». Роздратована Б'янка дає діловодові ляпаса, потім вибачається і зрештою лишається наодинці, «тупо дивлячись у голубе небо».
Весна знову пробуджує в героїні «тоску за голубою даллю». Вона отримує листа від Чаргара, їде з ним до лісу. Там художник скаржиться, що задихається під тиском «комуністів, ячейок, профспілок і тисячі інших організацій» і плаче. Це викликає у Б'янки невимовну огиду. Це відчуття тільки посилюється після зустрічі на першотравневій маніфестації, коли Чаргар з хворобливою пристрастю реагує на жарт Б'янки про те, що вона вже «не дівчина молодичка», бо вийшла заміж за діловода Кука. Дівчина подумки порівнює художника з Онєгіним, розуміє, що ненавидить його, плює йому в обличчя і йде геть. Так закінчується «свята простота» і чисте кохання, Чаргар стає для Б'янки маленьким і нікчемним. Невгамовну «тоску за голубою даллю» героїня компенсую посиленою громадською активністю, але розуміє, що весь цей час вона, як Яків, боролася з Богом, але так і не змогла стати Ізраїлем. Вона відчуває фанатичну духовну спрагу, тому потай викрадає в товаришки Уляни стару ікону, купує лампадку, пляшку масла і, забувши про все на світі, молиться, ототожнюючи себе з першими християнами. Це — агонія «всього чистого», що лишилося в героїні.
Однієї ночі в Б'янчині двері хтось довго й наполегливо стукає. Обурена таким нахабством, дівчина не звертає на це уваги й засинає. Вона бачить два химерні, карнавальні сни і раптово прокидається з криком: «Morituri te salutant». Тривожне передчуття змушує Б'янку відчинити двері: там лежить скривавлений труп товаришки Уляни з розрубаною головою. Звинувачуючи у всьому Бога (він здається Б'янці подібним до Чаргара), Б'янка так само плює в образ Христа і розрубує його на друзки кухонним ножем. Байдуже переступивши через мертве тіло, вона прямує на квартиру до Кука і віддається йому, попередньо надіславши телеграму Чаргарові: вона подарує свою невинність тому, хто встигне першим. Кои в двері стукає блідий Чаргар, усміхнена Б'янка простягає йому «рештки своєї невинности» — скривавлене простирадло, подумки пригадуючи розрубану голову товаришки Уляни, і спокійно йде працювати в установу.
Казкова матриця
Відсутність вказівки на час і місце подій, контрастне групування дійових осіб, традиційні зачин і кінцівка формують казкову модель тексту. На початку новели головна героїня Б'янка — це сильна особистість, що не лише хоче, а й здатна боротися зі своєю епохою. Вона їде з провінції в невідоме місто Z, прихопивши букетик квітів і спогади про старшого брата — «великого мрійника», який загинув на барикадах. Він ішов на смерть «з такою радістю, ніби чекав нас не смерть, а на якесь надзвичайне безсмертя». Б'янка не почувається дитиною свого часу, тужить за минулим, марить «голубою даллю» і «високим коханням» і «великим чоловіком», який їй це кохання подарує.
Подібно до Дон Кіхота, Б'янка йде за покликом неясного передчуття і вирушає на пошуки невідомого: її вабить «незнана, таємна далечінь», яка подарує їй дивовижну зустріч із «якимсь великим чоловіком».Художник Чаргар для неї — не людина, а втілення ідеї кохання, чарівний лицаря-рятівника, який врятує її від каламуті «сірих буднів» і проведе в таємничу «голубу даль».
Символічно, що Б'янка покидає матір, домівку і рідне село якому виросла на світанку і усвідомлює що вороття назад вже немає: настає світанок її нового життя (перший етап ініціації). У місті вона поступово втрачає всі ілюзії і це стає початком кінця: вона втрачає віру в Чаргара, в романтичні мрії, в чудо і як наслідок, у Бога. Нездоланна «сірість» часу поглинає її несміливу «блакить»: Б'янка прагне розтоптати, осквернити все, що мало для неї сакральне значення: мрії про чисте, високе кохання — інтрижкою з огидним діловодом, почуття до Чаргара — зрадою, віру в Бога — пошматованою, обпльованою іконою. Вона знаходить насолоду в остаточній деградації, біль і страждання тамують її хіть. Після фантастичних, казкових снів настає пробудження і, як наслідок, символічне вбивство Чаргара, знищення Бога і власної душі. Як і Дон Кіхот, Б'янка перед смертю повертається від фантасмагорій до реальності, однак її смерть є не фізичною, а духовністю: помирає не лише все романтичне, «блакитне» в ній, а й усе людське. Б'янка свідомо й тверезо скоює моральне самогубство і йде до установи — єдиного простору, який її не виштовхує. «Сентиментальна історія» починається і закінчується на світанку — цей прийом замикає циклічне казкове коло: героїня приходить нізвідки і так само йде в нікуди.
Час у творі є не лише циклічним, а й нелійнійним: певні короткі епізоди героїня переповідає детально й послідовно, з розлогими коментарями: окремі зустрічі з Чаргаром, розмови з товаришкою Уляною, сіроокою журналісткою, товаришем Куком. Другорядні епозоди описано цілком побіжно: «З Чаргаром я зустрічалася дуже часто, але на квартиру до нього попала тільки через три місяці після нашого знайомства», або «Отже, пройшло літо, прийшла осінь, а я з Чаргаром бачилася, здається, тільки два чи три рази». Таке зміщення акцентів творить своєрідну ритмічну часову картину, ускладнену синкопами: те, що відбувалося у пропущений час, лишається поза текстом, у царині невідомого. Так само як і світанок, весна замикає цикл подій у творі: ця пора року змінюю життя Б'янки, починає і завершує процес ініціації.
Інша героїня, товаришка Уляна, пам'ятаючи про «революційний рай», в якому вона «була Євою», зовсім не інтегрована в сьогодення: вона живе спогадами, які її підтримують і водночас спиняють плин часу. Художник Чаргар так само живе минулим: цьому сприяє і його творчість: він мріє зобразити на полотні трагічну поразку Мазепи й Карла ХІІ, читає книгу про шведські кургани тощо. З іншого боку, діловод Кук та сіроока журналістка — типові діти свого часу, моральні потвори, які за ідеєю carpe diem ховають пожадливість, хтивість, духовну розбещеність: подібно до епікурейців, треба встигнути пізнати всі можливі насолоди, бо «Париж уже ніколи не повернеться й не може повернутись».
Новела має ще й виразну притчеву забарвленість: наївна й невинна героїня, щиро захоплена революційною романтикою, яка вбила її старшого брата, вона приїздить до міста, щоб віднайти в світі речей свою ідеальну далеку «блакить». Сповнена сил, Б'янка ставить свою романтичну чистоту в опозицію хворій «сірості» «наманікюреного віку». Товаришка Уляна вже пізнала розчарування: все, що їй лишилося — це жити втраченими ілюзіями, пригадуючи втрачений революційний рай. Б'янка ще має надію віднайти його, однак врешті-решт теж зазнає краху і приймає правила гри.
Товаришка Уляна викликає у Б'янки майже релігійний містицизм: «Ви світитесь сьогодні неземною красою й нагадуєте мені Рафаелеву мадонну», пророкуючи й оплакуючи свою майбутню смерть. Сповнена екзальтованого шалу, Б'янка цілує їй ноги (це нагадує поцілунок зради), Уляна у відповідь благословляє героїню і йде, щоб ніколи не повернутися. Те, що Б'янка не відчинила двері, коли Уляна потребувала захисту — не лише реалізація біблійного мотиву, а й символічна зрада: Уляни, Бога, людяності й себе.
Згідно з філософією де Сада, злочин є найвищою насолодою, але водночас і найвищим стражданням: вчинивши злочин проти себе, Б'янка вбиває божественне в собі. Уникнувши деморалізованого комсомолу, героїня так і не змогла зберегти своєї «чистої простоти», чого так хотіла.
«Сентиментальна історія» — це своєрідна Bildungsnovelle навпаки, новела виховання, що завершується цілковитою деградацією головної героїні.
Герої
- Б'янка — проста й невимушена сімнадцятирічна дівчина з провінції; «інтелектуально я досить розвинена людина, фізично мене вважають красунею». Героїня має в собі щось від автора, який, за словами В. Коряка, «істинно: Хвильовий. Сам хвилюється й нас усіх хвилює… Аскет і фанатик, жорстокий до себе й до інших, хоробливо вражений і гордий, недоторканий і суворий, а часом — ніжний і сором'язливий, химерний характерник, залюблений у слово, у форму, мрійник». Вона любить «шоколад, голубе небо й прекрасні очі художника».
- Діловод Кук, карикатурний «гоголівський» персонаж — «в буквальному сенсі втілення шаржу»: дуже спокійний, у чистенькому костюмі, з прилизаним проділом на голові, пристаркуватий малорозвинений і аморальний холостяк, більше подібний до мавпи, ніж до людини. Його мова макаронічна й недоречна (невиправдане використання слова «позаяк», «Бульйонський ліс», «ервика» замість «еврика», «романси» замість «романи», «покомпреметувати» замість «покомпрометувати» тощо).
- Сіроока журналістка — неприємна жінка, садистка, хижа й цинічна розпусниця, втілення «сірої» епохи, що прагне поглинути Б'яничину «блакитну даль». Пропагує libertinage, епікурейські цінності, ідеї маркіза де Сада: мріє про чоловічий гарем козачків «для розпутства», запевняє, що юнаки «мають рацію продавати своє тіло», спокушає «ніччю п'янки й любовної оргії»
- Товаришка Уляна — «висока й тонка щука з перебитим носом», некрасива, але добра жінка, єдина справжня подруга Б'янки. Вона запевняє Б'янку, життя — це чергування двох світоглядів, і «коли ідеалізм має багато недоговоренности, то й матеріалізм не без слабих боків». Вона з ностальгією згадує час своєї «голубої молодості», коли «люди ходили голі й голодні й були велетнями й богами». Уляна — «одна з тих невдачників, що приходять на світ тільки для того, щоб мучитись», вона пророкує власну смерть і не помиляється.
- Товариш Бе — суворий і нелюдимий чоловік товаришки Уляни, який її згодом і вбиває. У нього пом'яте, бліде обличчя, дика, розкуйовджена голова.
- Художник Чаргар — герой, що ніби зійшов зі сторінок любовного роману, досконалий, «як різьблення»: має зажурені і (на Б'янчине переконання) прекрасні очі, м'який приємний баритон (який згодом перетворюється на несміливий дискант). Він «стрункий, із добре виголеним смуглявим обличчям, у простій толстовці й без усяких претензій на якусь оригінальність» і приваблює Б'янку не своєю справжньою сутністю, а ілюзорною лицарською маскою романтика, яку вона сама ж на нього накидає.
Символіка кольорів
- Білий — колір Б'янки (з італ. Bianca — «біла»), колір невинності, простоти. Заплямоване кров'ю простирадло символізує крах романтичних мрій.
- Блакитний — колір романтичних мрій Б'янки (а також улюблений колір М. Хвильового): вона любить дивитися з вікна на надзвичайний «клаптик голубого неба», на синю міську ніч, небесну бірюзу. Саме цей колір асоціюється в неї з «химерною даллю», із мрією про «великого чоловіка». Саме тоді, коли «небо посиніло», героїня вперше зустрічає художника Чаргара, втілення своїх романтичних мрій, саме в його очах вона бачить голубу «безмежну даль». Це все дуже контрастує з сірими днями, сірими хмарами над містом і сірим світлом у кімнаті, «сірою, нудною, паскудною буденщиною».
- Червоний колір — не лише колір революції, а й колір застороги, небезпеки. По суті, це проміжний символічний етап, своєрідний перехід від блакиті до сірості. Вогка руда пляма на стелі кімнати Чаргара ніби пророкує, що невдовзі кривава пляма на простирадлі розчинить Б'янчину блакить у каламутній сірості епохи. Червона барва — це своєрідна капітуляція романтичних поривів ins Blau: спочатку — зловісна кривава смерть Уляни (духовна деградація героїні), потім — втрата цноти (деградація фізична). Після цього героїня втрачає будь-які духовні орієнтири, втрачає здатність бачити романтичну «блакитну квітку»: «Наді мною, очевидно, стояло м'яко — голубе ранкове небо, але я його не бачила». (З. Годунок, Символічна функція кольору у художніх текстах Хвильового) Віддавши свою невинність чоловіку з «мавпячою фізіономією», ставши «сірою», Б'янка символічно вбиває Чаргара: "Тоді я взяла простиню й понесла за двері. Чаргар стояв блідий. Я йому мовчки показала на кров (мені на мить блиснула розрубана голова товаришки Уляни) і сказала усміхаючись: «Це рештки моєї невинності… Забери, коли хочеш».
Література
- Сентиментальна історія - Микола Хвильовий - Тека авторів - Чтиво. Чтиво. Процитовано 12 грудня 2017.
- Руденко, Марта. (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 16 грудня 2017.
- Біблія в перекладі І. Огієнка.
- Школа, І. (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 18 листопада 2017.
- Школа, І. Проблема транзитивного образу Дон Кіхота у творах М. Хвильового та Г.К. Честертона (PDF).
- Історія української літератури XX століття: у 2 кн.: 1910—1930-ті роки: Навч. посібник/ за ред. В.Г.Дончика. – Кн. 1. К.: Либідь, 1993. – 784 с.
- Ушкалов, Леонід. Маркіз де Сад, Ломброзо та інші: західні паралелі до "Я (Романтики)".
- Годунок З. В. Символічна функція кольору у художній прозі М. Хвильового / З. В. Годунок // Наукові записки [Національного університету "Острозька академія"]. Сер. : Філологічна. - 2008. - Вип. 10. - С. 282-290. - Режим доступу: http://nbuv.gov.ua/UJRN/Nznuoaf_2008_10_33.
{{}}
: Пропущений або порожній|url=
()
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Sentimentalna istoriya novela Mikoli Hvilovogo napisana v 1928 roci Gomodiyegetichna opovidachka B yanka ye vodnochas i naratorom opovidachem i golovnim personazhem Tekst noveli pobudovano na binarnih opoziciyah uyavne postijno konfliktuye z dijsnim entuziastichne z filisterskim budenne z sentimentalnim ne lishe na smislovomu a j na simvolichnomu rivni avtor protistavlyaye siri budni romantichnij blakitnij dali Usi romantichni ideali golovnoyi geroyini tak chi inakshe pov yazani abo z minulim abo z majbutnim u nih nemaye miscya tmyanomu siromu teperishnomu Golovna geroyinya pochuvayetsya zakinutoyu v vulgarnu mishansku dijsnist namagayetsya yiyi poboroti ale vreshti resht prograye ya yak ce potim viyasnilos vidvazhno namagalasya protistaviti sebe svoyemu vikovi a vin vik gluzuvav iz mene Ya hotila priluchiti chistij ya skazala b svyatij romantizm svoyeyi naturi do zagolenoyi j brudnoyi pravdi zhittya ale ce moye bazhannya rozbivalos ob gluhu stinu namanikyurenogo viku Uzhe z ostannoyi zustrichi z Chargarom shos voruhnulos meni sho z cogo mabut nichogo ne vijde v cij nerivnij borotbi mene bude demoralizovano i tilki Sentimentalna istoriyaFormapovistAvtorMikola Hvilovij Cej tvir u VikidzherelahU Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Naskriznim u teksti staye idejnij dualizm B yanki vona ye i skeptikom i romantikom vodnochas vsya tragediya bula v tomu sho ya narodilasya vse taki lyudinoyu svogo chasu Buli taki hvilini koli ya j sama gluzuvala z sebe Todi vsesilnij skepsis z yidav moyu garyachu viru i vid mogo romantizmu zalishalosya rozbite korito Imanentna superechlivist B yanchinoyi naturi zavdaye yij chimalo strazhdan Tak za slovami L Ushkalova yij hochetsya tak chisto zavagitniti yak zavagitnilo golube nebo sho vzhe miljoni vikiv horonit u sobi tayemnicyu najprekrasnishogo j najchistishogo zachattya Ale ne menshe yij hochetsya j coitus u B yanka gadaye sho same vin goden vvesti yiyi do ostannogo nevidomogo zakutka lyudskoyi dushi sho v nomu najkrashe musili viddzerkalitis himerni ozera zagadkovoyi dali Sentimentalna istoriya viklikala znachnij interes u doslidnikiv V Ageyevoyi Yu Bezhutrogo G Grabovicha M Zhulinskogo M Tishkova M Shkandriya M Chirkova Yu Shelesta ta in SyuzhetYuna inzhenyu B yanka na svitanku pokidaye materinskij dim u provinciyi i yide do mista Z pragnuchi vidnajti neznajome sho zagubilosya des u dalekih krayah Divchina voliye nikoli ne povertatisya do minulogo tozh navit ne ozirayetsya shob poproshatisya z matir yu Vona nenavidit provincijnih lyudej temnih i dikih yak dichavina tamerlanivshini i yide nazustrich nevidomomu soncyu Beznadijna mrijnicya vona hoche osyagnuti tayemnicyu neporochnogo zachattya zavagitniti vid vitru tosho Moment proshannya z viznikom ostannoyu lyudinoyu yaka pov yazuvala yiyi z minulim staye pershim etapom B yanchinoyi iniciaciyi vona porivaye z rustikalnoyu stepovoyu idiliyeyu bilenkij budinochok z pivnikom na flyugeri oranzhereya provincijni sadki zadlya novogo zhittya shirokogo j bezmezhnogo U Z shkilna podruga Lizbet dopomagaye B yanci vlashtuvatisya mashinistkoyu v ustanovu Divchina pochuvayetsya samotnoyu zakinutoyu u svit yedinim spravzhnim drugom yij vidayetsya drukarska mashinka Geroyini strashenno nepriyemno sluhati parikmahersku poshlyatinu svogo robotodavcya dilovoda Kuka tomu divchina spochatku unikaye jogo tak samo yak i sirookoyi zhurnalistki ta postijno shipaye divchinu Yedina lyudina z yakoyu B yanka mozhe pochuvatisya dosit spokijnoyu susidka tovarishka Ulyana Divchini tisno v koli malenkih lyudej sho zagorodili yij tayemnu golubu dal Nezabarom Kuk zaproshuye B yanku na svyatkuvannya svoyih imenin napivayetsya i pochinaye skarzhitis na zhittya i nibi nenarokom ziznayetsya v kohanni Vin nastilki zhalyugidnij sho divchini jogo navit trohi shkoda U teatralnomu sadku B yanka j Kuk zustrivshi vidomogo hudozhnika Chargara znajomlyatsya z nim Malyar zahoplyuyetsya nayivnoyu prostotoyu geroyini takoyu nevidpovidnoyu vimogam chasu Dodomu divchina povertayetsya z sakralnim vidchuttyam velikodnoyi zautreni vona nareshti dotorknulasya do svoyeyi mriyi Za kilka dniv B yanka znovu zustrichayetsya na vulici z Chargarom i pochinaye govoriti pro omriyanu dal odnak malyar reaguye holodno Cinichna sirooka zhurnalistka napoleglivo spokushaye B yanku prodavati svoye tilo cholovikam divchina z ogidoyu vidmovlyayetsya Znajomstvo z hudozhnikom trivaye za tri misyaci B yanka potraplyaye do nogo na kvartiru i proponuye sebe namalyuvati odnak Chargar vidmovlyayetsya vin skazav sho ne maye v comu potrebi bo ce ne jogo fah povoditsya infantilno i ziznayetsya sho ne vmiye kohati Divchina pragne blizkosti z hudozhnikom bo lishe ce mozhe vidkriti yij himerni ozera zagadkovoyi dali odnak toj svidomo i vsuperech vlasnij voli opirayetsya Vreshti B yanka vidverto ziznayetsya sho bezumno kohaye Chargara i hoche jomu viddatis Malyar vidmovlyaye B yanku lyakaye vlasnij cinizm vona vidchuvaye sho peretvoryuyetsya na sirooku zhurnalistku Strah zmushuye divchinu zvernutisya do religiyi tozh vona chitaye Bibliyu vsyu nich Pozayak hudozhnik unikaye yiyi B yanka pogodzhuyetsya na progulyanku z Kukom i znichev ya zhartoma proponuye viddatisya jomu poperedno poobicyavshi ne shantazhuvati jogo shlyubom bo vona proti mishanskoyi sim yi z gerannyu na etazherci tomu hoche prosto naroditi vid nogo ditinu j otrimuvati alimenti Spantelichenij Kuk na take dilo vin ne hoche jti bo ce jomu ne po kisheni i tomu vin krashe bude koristuvatis prostitutkami Rozdratovana B yanka daye dilovodovi lyapasa potim vibachayetsya i zreshtoyu lishayetsya naodinci tupo divlyachis u golube nebo Vesna znovu probudzhuye v geroyini tosku za goluboyu dallyu Vona otrimuye lista vid Chargara yide z nim do lisu Tam hudozhnik skarzhitsya sho zadihayetsya pid tiskom komunistiv yachejok profspilok i tisyachi inshih organizacij i plache Ce viklikaye u B yanki nevimovnu ogidu Ce vidchuttya tilki posilyuyetsya pislya zustrichi na pershotravnevij manifestaciyi koli Chargar z hvoroblivoyu pristrastyu reaguye na zhart B yanki pro te sho vona vzhe ne divchina molodichka bo vijshla zamizh za dilovoda Kuka Divchina podumki porivnyuye hudozhnika z Onyeginim rozumiye sho nenavidit jogo plyuye jomu v oblichchya i jde get Tak zakinchuyetsya svyata prostota i chiste kohannya Chargar staye dlya B yanki malenkim i nikchemnim Nevgamovnu tosku za goluboyu dallyu geroyinya kompensuyu posilenoyu gromadskoyu aktivnistyu ale rozumiye sho ves cej chas vona yak Yakiv borolasya z Bogom ale tak i ne zmogla stati Izrayilem Vona vidchuvaye fanatichnu duhovnu spragu tomu potaj vikradaye v tovarishki Ulyani staru ikonu kupuye lampadku plyashku masla i zabuvshi pro vse na sviti molitsya ototozhnyuyuchi sebe z pershimi hristiyanami Ce agoniya vsogo chistogo sho lishilosya v geroyini Odniyeyi nochi v B yanchini dveri htos dovgo j napoleglivo stukaye Oburena takim nahabstvom divchina ne zvertaye na ce uvagi j zasinaye Vona bachit dva himerni karnavalni sni i raptovo prokidayetsya z krikom Morituri te salutant Trivozhne peredchuttya zmushuye B yanku vidchiniti dveri tam lezhit skrivavlenij trup tovarishki Ulyani z rozrubanoyu golovoyu Zvinuvachuyuchi u vsomu Boga vin zdayetsya B yanci podibnim do Chargara B yanka tak samo plyuye v obraz Hrista i rozrubuye jogo na druzki kuhonnim nozhem Bajduzhe perestupivshi cherez mertve tilo vona pryamuye na kvartiru do Kuka i viddayetsya jomu poperedno nadislavshi telegramu Chargarovi vona podaruye svoyu nevinnist tomu hto vstigne pershim Koi v dveri stukaye blidij Chargar usmihnena B yanka prostyagaye jomu reshtki svoyeyi nevinnosti skrivavlene prostiradlo podumki prigaduyuchi rozrubanu golovu tovarishki Ulyani i spokijno jde pracyuvati v ustanovu Kazkova matricyaVidsutnist vkazivki na chas i misce podij kontrastne grupuvannya dijovih osib tradicijni zachin i kincivka formuyut kazkovu model tekstu Na pochatku noveli golovna geroyinya B yanka ce silna osobistist sho ne lishe hoche a j zdatna borotisya zi svoyeyu epohoyu Vona yide z provinciyi v nevidome misto Z prihopivshi buketik kvitiv i spogadi pro starshogo brata velikogo mrijnika yakij zaginuv na barikadah Vin ishov na smert z takoyu radistyu nibi chekav nas ne smert a na yakes nadzvichajne bezsmertya B yanka ne pochuvayetsya ditinoyu svogo chasu tuzhit za minulim marit goluboyu dallyu i visokim kohannyam i velikim cholovikom yakij yij ce kohannya podaruye Podibno do Don Kihota B yanka jde za poklikom neyasnogo peredchuttya i virushaye na poshuki nevidomogo yiyi vabit neznana tayemna dalechin yaka podaruye yij divovizhnu zustrich iz yakims velikim cholovikom Hudozhnik Chargar dlya neyi ne lyudina a vtilennya ideyi kohannya charivnij licarya ryativnika yakij vryatuye yiyi vid kalamuti sirih budniv i provede v tayemnichu golubu dal Simvolichno sho B yanka pokidaye matir domivku i ridne selo yakomu virosla na svitanku i usvidomlyuye sho vorottya nazad vzhe nemaye nastaye svitanok yiyi novogo zhittya pershij etap iniciaciyi U misti vona postupovo vtrachaye vsi ilyuziyi i ce staye pochatkom kincya vona vtrachaye viru v Chargara v romantichni mriyi v chudo i yak naslidok u Boga Nezdolanna sirist chasu poglinaye yiyi nesmilivu blakit B yanka pragne roztoptati oskverniti vse sho malo dlya neyi sakralne znachennya mriyi pro chiste visoke kohannya intrizhkoyu z ogidnim dilovodom pochuttya do Chargara zradoyu viru v Boga poshmatovanoyu obplovanoyu ikonoyu Vona znahodit nasolodu v ostatochnij degradaciyi bil i strazhdannya tamuyut yiyi hit Pislya fantastichnih kazkovih sniv nastaye probudzhennya i yak naslidok simvolichne vbivstvo Chargara znishennya Boga i vlasnoyi dushi Yak i Don Kihot B yanka pered smertyu povertayetsya vid fantasmagorij do realnosti odnak yiyi smert ye ne fizichnoyu a duhovnistyu pomiraye ne lishe vse romantichne blakitne v nij a j use lyudske B yanka svidomo j tverezo skoyuye moralne samogubstvo i jde do ustanovi yedinogo prostoru yakij yiyi ne vishtovhuye Sentimentalna istoriya pochinayetsya i zakinchuyetsya na svitanku cej prijom zamikaye ciklichne kazkove kolo geroyinya prihodit nizvidki i tak samo jde v nikudi Chas u tvori ye ne lishe ciklichnim a j nelijnijnim pevni korotki epizodi geroyinya perepovidaye detalno j poslidovno z rozlogimi komentaryami okremi zustrichi z Chargarom rozmovi z tovarishkoyu Ulyanoyu sirookoyu zhurnalistkoyu tovarishem Kukom Drugoryadni epozodi opisano cilkom pobizhno Z Chargarom ya zustrichalasya duzhe chasto ale na kvartiru do nogo popala tilki cherez tri misyaci pislya nashogo znajomstva abo Otzhe projshlo lito prijshla osin a ya z Chargarom bachilasya zdayetsya tilki dva chi tri razi Take zmishennya akcentiv tvorit svoyeridnu ritmichnu chasovu kartinu uskladnenu sinkopami te sho vidbuvalosya u propushenij chas lishayetsya poza tekstom u carini nevidomogo Tak samo yak i svitanok vesna zamikaye cikl podij u tvori cya pora roku zminyuyu zhittya B yanki pochinaye i zavershuye proces iniciaciyi Insha geroyinya tovarishka Ulyana pam yatayuchi pro revolyucijnij raj v yakomu vona bula Yevoyu zovsim ne integrovana v sogodennya vona zhive spogadami yaki yiyi pidtrimuyut i vodnochas spinyayut plin chasu Hudozhnik Chargar tak samo zhive minulim comu spriyaye i jogo tvorchist vin mriye zobraziti na polotni tragichnu porazku Mazepi j Karla HII chitaye knigu pro shvedski kurgani tosho Z inshogo boku dilovod Kuk ta sirooka zhurnalistka tipovi diti svogo chasu moralni potvori yaki za ideyeyu carpe diem hovayut pozhadlivist htivist duhovnu rozbeshenist podibno do epikurejciv treba vstignuti piznati vsi mozhlivi nasolodi bo Parizh uzhe nikoli ne povernetsya j ne mozhe povernutis Novela maye she j viraznu pritchevu zabarvlenist nayivna j nevinna geroyinya shiro zahoplena revolyucijnoyu romantikoyu yaka vbila yiyi starshogo brata vona priyizdit do mista shob vidnajti v sviti rechej svoyu idealnu daleku blakit Spovnena sil B yanka stavit svoyu romantichnu chistotu v opoziciyu hvorij sirosti namanikyurenogo viku Tovarishka Ulyana vzhe piznala rozcharuvannya vse sho yij lishilosya ce zhiti vtrachenimi ilyuziyami prigaduyuchi vtrachenij revolyucijnij raj B yanka she maye nadiyu vidnajti jogo odnak vreshti resht tezh zaznaye krahu i prijmaye pravila gri Tovarishka Ulyana viklikaye u B yanki majzhe religijnij misticizm Vi svitites sogodni nezemnoyu krasoyu j nagaduyete meni Rafaelevu madonnu prorokuyuchi j oplakuyuchi svoyu majbutnyu smert Spovnena ekzaltovanogo shalu B yanka ciluye yij nogi ce nagaduye pocilunok zradi Ulyana u vidpovid blagoslovlyaye geroyinyu i jde shob nikoli ne povernutisya Te sho B yanka ne vidchinila dveri koli Ulyana potrebuvala zahistu ne lishe realizaciya biblijnogo motivu a j simvolichna zrada Ulyani Boga lyudyanosti j sebe Zgidno z filosofiyeyu de Sada zlochin ye najvishoyu nasolodoyu ale vodnochas i najvishim strazhdannyam vchinivshi zlochin proti sebe B yanka vbivaye bozhestvenne v sobi Uniknuvshi demoralizovanogo komsomolu geroyinya tak i ne zmogla zberegti svoyeyi chistoyi prostoti chogo tak hotila Sentimentalna istoriya ce svoyeridna Bildungsnovelle navpaki novela vihovannya sho zavershuyetsya cilkovitoyu degradaciyeyu golovnoyi geroyini GeroyiB yanka prosta j nevimushena simnadcyatirichna divchina z provinciyi intelektualno ya dosit rozvinena lyudina fizichno mene vvazhayut krasuneyu Geroyinya maye v sobi shos vid avtora yakij za slovami V Koryaka istinno Hvilovij Sam hvilyuyetsya j nas usih hvilyuye Asket i fanatik zhorstokij do sebe j do inshih horoblivo vrazhenij i gordij nedotorkanij i suvorij a chasom nizhnij i sorom yazlivij himernij harakternik zalyublenij u slovo u formu mrijnik Vona lyubit shokolad golube nebo j prekrasni ochi hudozhnika Dilovod Kuk karikaturnij gogolivskij personazh v bukvalnomu sensi vtilennya sharzhu duzhe spokijnij u chistenkomu kostyumi z prilizanim prodilom na golovi pristarkuvatij malorozvinenij i amoralnij holostyak bilshe podibnij do mavpi nizh do lyudini Jogo mova makaronichna j nedorechna nevipravdane vikoristannya slova pozayak Buljonskij lis ervika zamist evrika romansi zamist romani pokompremetuvati zamist pokomprometuvati tosho Sirooka zhurnalistka nepriyemna zhinka sadistka hizha j cinichna rozpusnicya vtilennya siroyi epohi sho pragne poglinuti B yanichinu blakitnu dal Propaguye libertinage epikurejski cinnosti ideyi markiza de Sada mriye pro cholovichij garem kozachkiv dlya rozputstva zapevnyaye sho yunaki mayut raciyu prodavati svoye tilo spokushaye nichchyu p yanki j lyubovnoyi orgiyi Tovarishka Ulyana visoka j tonka shuka z perebitim nosom nekrasiva ale dobra zhinka yedina spravzhnya podruga B yanki Vona zapevnyaye B yanku zhittya ce cherguvannya dvoh svitoglyadiv i koli idealizm maye bagato nedogovorennosti to j materializm ne bez slabih bokiv Vona z nostalgiyeyu zgaduye chas svoyeyi goluboyi molodosti koli lyudi hodili goli j golodni j buli veletnyami j bogami Ulyana odna z tih nevdachnikiv sho prihodyat na svit tilki dlya togo shob muchitis vona prorokuye vlasnu smert i ne pomilyayetsya Tovarish Be suvorij i nelyudimij cholovik tovarishki Ulyani yakij yiyi zgodom i vbivaye U nogo pom yate blide oblichchya dika rozkujovdzhena golova Hudozhnik Chargar geroj sho nibi zijshov zi storinok lyubovnogo romanu doskonalij yak rizblennya maye zazhureni i na B yanchine perekonannya prekrasni ochi m yakij priyemnij bariton yakij zgodom peretvoryuyetsya na nesmilivij diskant Vin strunkij iz dobre vigolenim smuglyavim oblichchyam u prostij tolstovci j bez usyakih pretenzij na yakus originalnist i privablyuye B yanku ne svoyeyu spravzhnoyu sutnistyu a ilyuzornoyu licarskoyu maskoyu romantika yaku vona sama zh na nogo nakidaye Simvolika kolorivBilij kolir B yanki z ital Bianca bila kolir nevinnosti prostoti Zaplyamovane krov yu prostiradlo simvolizuye krah romantichnih mrij Blakitnij kolir romantichnih mrij B yanki a takozh ulyublenij kolir M Hvilovogo vona lyubit divitisya z vikna na nadzvichajnij klaptik golubogo neba na sinyu misku nich nebesnu biryuzu Same cej kolir asociyuyetsya v neyi z himernoyu dallyu iz mriyeyu pro velikogo cholovika Same todi koli nebo posinilo geroyinya vpershe zustrichaye hudozhnika Chargara vtilennya svoyih romantichnih mrij same v jogo ochah vona bachit golubu bezmezhnu dal Ce vse duzhe kontrastuye z sirimi dnyami sirimi hmarami nad mistom i sirim svitlom u kimnati siroyu nudnoyu paskudnoyu budenshinoyu Chervonij kolir ne lishe kolir revolyuciyi a j kolir zastorogi nebezpeki Po suti ce promizhnij simvolichnij etap svoyeridnij perehid vid blakiti do sirosti Vogka ruda plyama na steli kimnati Chargara nibi prorokuye sho nevdovzi krivava plyama na prostiradli rozchinit B yanchinu blakit u kalamutnij sirosti epohi Chervona barva ce svoyeridna kapitulyaciya romantichnih poriviv ins Blau spochatku zlovisna krivava smert Ulyani duhovna degradaciya geroyini potim vtrata cnoti degradaciya fizichna Pislya cogo geroyinya vtrachaye bud yaki duhovni oriyentiri vtrachaye zdatnist bachiti romantichnu blakitnu kvitku Nadi mnoyu ochevidno stoyalo m yako golube rankove nebo ale ya jogo ne bachila Z Godunok Simvolichna funkciya koloru u hudozhnih tekstah Hvilovogo Viddavshi svoyu nevinnist choloviku z mavpyachoyu fizionomiyeyu stavshi siroyu B yanka simvolichno vbivaye Chargara Todi ya vzyala prostinyu j ponesla za dveri Chargar stoyav blidij Ya jomu movchki pokazala na krov meni na mit blisnula rozrubana golova tovarishki Ulyani i skazala usmihayuchis Ce reshtki moyeyi nevinnosti Zaberi koli hochesh LiteraturaSentimentalna istoriya Mikola Hvilovij Teka avtoriv Chtivo Chtivo Procitovano 12 grudnya 2017 Rudenko Marta PDF Arhiv originalu PDF za 16 grudnya 2017 Bibliya v perekladi I Ogiyenka Shkola I PDF Arhiv originalu PDF za 18 listopada 2017 Shkola I Problema tranzitivnogo obrazu Don Kihota u tvorah M Hvilovogo ta G K Chestertona PDF Istoriya ukrayinskoyi literaturi XX stolittya u 2 kn 1910 1930 ti roki Navch posibnik za red V G Donchika Kn 1 K Libid 1993 784 s Ushkalov Leonid Markiz de Sad Lombrozo ta inshi zahidni paraleli do Ya Romantiki Godunok Z V Simvolichna funkciya koloru u hudozhnij prozi M Hvilovogo Z V Godunok Naukovi zapiski Nacionalnogo universitetu Ostrozka akademiya Ser Filologichna 2008 Vip 10 S 282 290 Rezhim dostupu http nbuv gov ua UJRN Nznuoaf 2008 10 33 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Propushenij abo porozhnij url dovidka