Оскарс Да́нкерс (латис. Oskars Jēkabs Dankers; 26 березня 1883, Ірлавська волость, Курляндська губернія, Російська імперія, нині — Тукумський край, Латвія — 11 квітня 1965, Гренд-Репідс, Мічиган, США) — латвійський генерал, воєначальник у період незалежності Латвії. Керівник військової адміністрації Латвії (Латвійське самоврядування; 1941—1944) в рамках генерального округу Латвія, який входив до складу Райхскомісаріату Остланд.
Оскарс Данкерс | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|
латис. Oskars Jēkabs Dankers | ||||||
![]() Данкерс на Нюрнберзькому процесі | ||||||
Народження | 14 (26) березня 1883 Ірлавськая волость, Курляндська губернія, Російська імперія, нині — Тукумський край, Латвія | |||||
Смерть | 11 квітня 1965 (82 роки) Гренд-Репідс, Мічиган, США | |||||
Країна | ![]() | |||||
Приналежність | Російська імперія 1902–1916; Латвія 1919–1939 | |||||
Рід військ | піхота | |||||
Роки служби | 1902–1939 | |||||
Звання | Генерал | |||||
Командування | 7-й Сігулдський полк 1919; Земгальська дивізія 1920–1932; Курземська дивізія 1933–1939 | |||||
Війни / битви | Перша світова війна і Друга світова війна | |||||
Нагороди |
| |||||
|
Біографія
Ранні роки
Народився 14 (26) березня 1883 в родині священника Карла Данкера і його дружини Доротеї у містечку Ірлава поблизу Тукумса. У свідоцтві про народження записаний як Оскар Якоб Данкер.
Навчався в Олександрівській гімназії в Мітаві, в 1902 закінчив там само реальне училище.
Після закінчення училища вступив на військову службу, служив у 180-му піхотному полку в Мітаві. 1906 закінчив військову академію у Вільно і перейшов на службу у 197-й піхотний Лісовий полк у Гельсингфорсі. Штабс-капітан (1913).
Діяльність під час Першої світової і громадянської воєн
У роки Першої світової війни був офіцером російської армії. Служив у 197-му піхотному полку. За час бойових дій був кілька разів пораненим і контуженим, удостоєний декількох орденів, у тому числі Святої Анни 4-го ступеня «За хоробрість» (30 січня 1916 р.) Чин підполковника Данкерсу було присвоєно 4 лютого 1916 року. Через два місяці потрапив у полон до австрійців. Після звільнення жив у Гельсингфорсі.
З 1918 р. — офіцер у німецькому експедиційному корпусі генерала Рюдігера фон дер Гольца. З травня 1919 р. служив у латвійській армії. У роки військових потрясінь Оскарса Данкерса поперемінно призначали на посаду командувача армійських підрозділів: найвідомішим із них був 7-й Сигулдський полк, увірений йому в 1919 році. У цьому самому році, в жовтні, Данкерс стає командиром Нижньокурземського військового округу. На чолі військ цього округу йому вдалося відбити наступ військ армії Бермондт-Авалова на Лієпаю. Після реорганізації військ округу в Земгальську дивізію став її першим командиром. Командував Земгальською дивізією у боях проти більшовиків на Латгальському фронті.
Діяльність у міжвоєнний період
Після остаточного проголошення незалежної Латвії і скликання Конституційних зборів у 1920 році Данкерс як офіцер Збройних сил Російської імперії взяв діяльну участь у формуванні Латвійських національних збройних сил. Досить тривалий час Данкерс обіймав посаду командира Земгальської дивізії — з 1919 по 1932 рік. Наприкінці 1932 року верховне армійське керівництво приймає рішення про переведення Данкерса в Генштаб. У 1933 році прийняв командування Першою Курземською дивізією і був її командиром по грудень 1939 року, коли звільнився з армії за станом здоров'я.
Еміграція в Німеччину
Після окупації Латвії радянськими військами разом із сім'єю виїхав до Німеччини 21 червня 1940 року. Незадовго до початку Другої світової війни особа відставного біглого командира викликала інтерес у «Служби Розенберга», пізніше перейменованої у Міністерство у справах східних окупованих територій, підвідомче беззмінному ідеологу німецького нацизму Альфреду Розенбергу. Співробітники зі зв'язків Східного міністерства вийшли на контакт з Оскарсом Данкерсом на початку червня 1941 року.
Інтриги в середовищі самопроголошених урядів Латвії
Ставка відомства Розенберга на Данкерса входила в деяку суперечність із планами ОКВ, якому більше імпонувала персона колишнього військового аташе Латвійської Республіки в Німеччині полковника Олександра Пленснера, який також заручився підтримкою абверу в плані перспектив співробітництва з нацистами на території Латвії. Разом із тим про кандидатуру Данкерса згадали вже після вступу німецьких військ у Радянський Союз, коли перед німецьким військовим командуванням (цивільна адміністрація ще не могла нести відповідальність за країну, оскільки Латвія на ранньому етапі війни входила до тилової зони) постало питання про вибір між двома самопроголошеними урядами — Центральним комітетом звільненої Латвії під керуванням полковника Крейшманіса і Тимчасовою адміністративною радою, на чолі якої став ексміністр транспорту Ейнсберг. Данкерс здавався нейтральною кандидатурою для вищих чинів вермахту, оскільки вони отримали директиву з Рейху не вступати у зносини з місцевими наспіх сформованими органами влади. У плани німців входило створення маріонеткової «Ради довірених осіб», однак на початковому етапі шанси Данкерса очолити її здавалися примарними, оскільки полковник Пленснер користувався довірою начальника ОКВ фон Рока, але вже дуже скоро обставини змінилися у сприятливий для Данкерса бік. Представник Східного міністерства Кляйст, уповноважений Розенбергом вести переговори з фон Роком про формування «ради», висловив невдоволення входженням до складу «ради» прихильників політика Альфреда Валдманіса, якого німці вважали неблагонадійним, а незабаром підполковник Деглавс, соратник Пленснера, відчувши розчарування від нової влади, покінчив життя самогубством. Унаслідок цих подій Пленснер вважав за краще відійти в тінь і розпустив раду, а боротьба за владу в зайнятій німецькими військами Латвії вийшла на новий етап.
Тепер уже угруповання Валдманіса і перконкрустівці почали оскаржувати один перед одним честь брати участь в «уряді», підконтрольному німецьким розпорядникам. У цих умовах Данкерса розцінювали як найприйнятнішого кандидата на пост голови нової ради, оскільки він не належав ні до якої з протиборчих груп. 21 серпня 1941 після довгих дебатів і сумнівів Кляйст переконав фон Рока зробити вибір на користь Данкерса, призначивши його головою Латвійського самоврядування. У його обов'язки входив розгляд питань, пов'язаних із кадрами, пошуком політично благонадійних людей, орієнтованих на співпрацю з нацистами, на яких німецька адміністрація могла би покластися. Для того, щоб задобрити апетити перконкрустівців, Кляйст розпорядився залучити до діяльності самоврядування Андерсона (одного з членів Перконкруста). Данкерс у результаті отримав найважливіший пост генерал-директора, відповідального за внутрішні справи і підбір кадрів.
Перестановки в самоврядуванні
У березні 1942 року в результаті інтриг А. Валдманіса, незадоволеного станом справ (хоч він і отримав непоганий пост директора з питань юстиції), розігралася боротьба в рамках Латвійського самоврядування за формально вищі пости. 20 березня Валдманіс і його соратники подали прохання про вихід зі складу самоврядування, що спонукало генерального комісара Отто Дрекслера висловити думку про Данкерса як про людину, яка «виявляла недостатньо ініціативи, не мала власної думки і недостатньо розумілася на адміністративних справах». Було скликано засідання, на якому справжні правителі комісаріату мали намір переобрати директорів самоврядування. Проте шеф зіпо в Латвії Ланге висловився різко проти кандидатури Валдманіса, який мав занадто яскраву політичну харизму, так що навіть Данкерс змушений був багато в чому підкорятися директору юстиції. Нацисти не були зацікавлені в сильній політичній фігурі місцевого «розливу», тому положення Валдманіса виявилося хитким. Однак хоча і Кляйст неприязно ставився до Валдманіса, в його захист висловився Гінріх Лозе, тому Данкерс врешті-решт поставив свій підпис під списком нових генеральних директорів, запропонованих йому Дрекслером. Таким чином, Валдманіс увійшов до складу генерального директорату. Кінцевий склад Латвійського самоврядування було сформовано 25 березня 1942 року, і Данкерс продовжив відповідати за внутрішні питання і кадрову політику. Неофіційно ж саме Данкерс виконував роль «Першого генерального директора», як його іноді в кулуарах називали німецькі адміністратори, хоча формально пост голови самоврядування для Латвії не був передбачений, на відміну від Естонії і Литви.
Особливості політики
Незабаром перед керівниками Остланду гостро постало питання про необхідність формування національних легіонів СС. Тому 3 листопада 1942 року німецька сторона ініціювала нараду, на якій вищий керівник СС і поліції в Латвії Вальтер Шредер звернувся до Данкерса з напівпроханням-напіввимогою написати звернення до Єккельна, в якому була би висловлена порада швидше приступити до формування Латиського легіону СС. Данкерс спільно з Валдманісом наважилися обережно висловити свої сподівання про політичну автономію краю як умови для формування легіону і почали мобілізацію до нього добровольців. Данкерс говорив про те, що за надання максимально широкої «суверенності» Латвії Валдманіс готовий був забезпечити мобілізацію 100000 чоловік, які були би відправлені на радянсько-німецький фронт. І в подальшому Данкерс у переговорах із Дрекслером із цього делікатного питання постійно натякав на те, що кількість добровольців, мобілізованих у ще не існуючий легіон, прямо залежить від настання терміну проголошення незалежності Латвії. Зрештою, коли легіон вже був благополучно сформований, Данкерс продовжував шантажувати вищі інстанції, постійно наголошуючи на необхідності незалежності. Але в підсумку і він, і Бангерський ставили свої підписи під новими документами про мобілізацію. Іноді латвійські «самоуправителі» заздалегідь по конфіденційних каналах сповіщали про швидке проведення мобілізації. Зокрема, на початку листопада Гітлер оголосив про початок широкомасштабної мобілізації у Прибалтиці десяти призовних віків (1915-1924 рр. народження), а Данкерс публічно оголосив про це ще аж 11 жовтня 1943 року. Пізніше на нараді 16 листопада фюрер скоригував свої запити, сказавши про те, що від Латвії очікується 20000 мобілізованих. Дрекслер мав узятися за психологічну обробку Данкерса, ознайомивши його з побажанням фюрера. У відповідь Данкерс висловив обережну згоду з планами верхівки щодо поповнення легіону СС, однак знову заговорив про зустрічні умови проведення другого етапу мобілізації: як завжди, проголошення державної незалежності Латвійської Республіки і передачу латвійської поліції під повний контроль самоврядування, боязко посилаючись на обіцянки, дані Гіммлером при особистому відвідуванні Риги. Дрекслер не дав Данкерсу остаточної відповіді в особистій бесіді, але під вечір цього ж дня, 9 листопада, відправив йому лист, у якому уповноважив гендиректора на проведення ряду мобілізаційних процедур, повністю проігнорувавши висунуті Данкерсом умови. Стало зрозуміло, що про незалежність не доводиться мріяти, а ось слухняно і безоплатно займатися постачанням «гарматного м'яса» на Східний фронт для «латання дірок» доведеться. І погроза пана Данкерса піти всім складом у відставку не мала належного впливу на «непроникного» Дрекслера.
Виступ у день незалежності
У цьому відношенні показові слова з виступу Данкерса 18 листопада 1943 року з нагоди дня незалежності:
Латвійський червоно-біло-червоний прапор у боях завойовує своє місце під сонцем … Під цим прапором латиські легіонери йдуть у бій проти більшовизму … ми маємо намір чесно виконати свій солдатський обов'язок, твердо вірячи у вільну Латвію і у співтовариство вільних народів … Завдяки нашим зусиллям і нашим жертвам Латвія знову стане рівноправним членом європейської спільноти народів.
Крах очікувань
Незабаром функції Данкерса звузилися ще більше в міру невдач нацистської Німеччини на фронтах війни, а адміністратори в категоричній і образливій формі вимагали втілення в життя мобілізаційних заходів. У той же час Данкерс і Бангерський виторгували в Єккельна дозвіл на згін на роботи в Німеччину населення з прикордонних з СРСР зон, оскільки ставало ясно, що через декілька місяців лінія фронту зміститься, і ця територія проживання цього населення могла би бути зайнята Червоною армією. Єккельн великодушно дав «добро», хоча подібних вимог під час акцій 1942—1943 з масового вивезення латишів на примусову працю від Данкерса зафіксовано не було.
Остаточний програш
Після чергової окупації Латвії радянськими військами Данкерс із низкою товаришів по самоврядуванню вдруге у житті емігрував до Німеччини, тим самим повторивши долю багатьох латиських діячів, які врятувалися від радянського окупаційного режиму (Валдманіс, Бангерський та інші). Там в екстреному порядку Данкерсу й частині співробітників його директорату, яка вирішила тікати разом із ним, було оголошено про розпуск Латвійського самоврядування, яке втратило актуальність в умовах просування окупаційних частин Червоної армії вглиб Прибалтики. Таким чином, німецькі адміністратори більше не відчували необхідності в місцевому органі влади, і всі латиські діячі були відсторонені від управління.
У 1945 році Данкерс був інтернований . На час слідства 22 місяці утримувався під вартою, давав свідчення на Нюрнберзькому процесі. Після звільнення проживав у містечку Мюльдорф (Німеччина). У 1957 році переїхав до США. Там він і помер в 1965 році.
Нагороди
- Військовий орден Лачплесіса 2-го і 3-го ступенів
- Орден Трьох зірок 1-го і 2-го ступенів
- Хрест Заслуг айзсаргів
- почётный знак Красного креста
- Знак подяки «Свастика» організації скаутів (латис. Latvijas skautu pateicības zīme «Svastika»)
- Орден Орлиного хреста 2-го ступеню
- Медаль Незалежності Литви
- Орден «Polonia Restituta» 2-го ступеня
- Фінський Орден Білої троянди
- Орден Заслуг німецького орла
- Орден Святого Станіслава (Російська імперія) 2-го і 3-го ступенів
- Ордени Святої Анни 2-го, 3-го і 4-го ступенів
- Хрест Військових заслуг 1-го і 2-го ступенів ([de])
Праці
У вигнанні були видані дві книги пам'яті Данкера:
- «Нехай історія оцінюється». Торонто, Латвія, 1965
- «Пам'ять пам'яті.» Торонто: Яструби Даугави в Канаді, 1973
Примітки
- Lumans V. O. Latvia in World War II. — New York : Fordham University Press, 2006. — .
- LVVA. Ф. 235, Оп. 5, Д. 322, Л. 6.
- . Архів оригіналу за 29 квітня 2007. Процитовано 11 січня 2019.
- орден Лачплесіса
- AIZSARGI CROSS OF MERIT (англ.)
- ПОЧЕСНИЙ ЗНАК ЧЕРВОНОГО ХРЕСТА
- [en](англ.)
- ОРДЕН БІЛОГО ХРЕСТА КАЙТСЕЛІЙТА
Джерела
- Valdis O. Lumans: Latvia in World War II. Fordham University Press, New York 2006. .
- Karl Heinz Gräfe: Vom Donnerkreuz zum Hakenkreuz. Die baltischen Staaten zwischen Diktatur und Okkupation. Edition Organon, Berlin 2010, , Kurzbiographie S. 432
Посилання
- Dankers Oskars, General (англ.)
- (латис.)
- Ģenerāļa Dankera 55 mūža gadi[недоступне посилання з квітня 2019]
- L.k.o.k. biogrāfija
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Oskars Da nkers latis Oskars Jekabs Dankers 26 bereznya 1883 Irlavska volost Kurlyandska guberniya Rosijska imperiya nini Tukumskij kraj Latviya 11 kvitnya 1965 Grend Repids Michigan SShA latvijskij general voyenachalnik u period nezalezhnosti Latviyi Kerivnik vijskovoyi administraciyi Latviyi Latvijske samovryaduvannya 1941 1944 v ramkah generalnogo okrugu Latviya yakij vhodiv do skladu Rajhskomisariatu Ostland Oskars Dankerslatis Oskars Jekabs DankersDankers na Nyurnberzkomu procesiNarodzhennya14 26 bereznya 1883 1883 03 26 Irlavskaya volost Kurlyandska guberniya Rosijska imperiya nini Tukumskij kraj LatviyaSmert11 kvitnya 1965 1965 04 11 82 roki Grend Repids Michigan SShAKrayina LatviyaPrinalezhnistRosijska imperiya 1902 1916 Latviya 1919 1939Rid vijskpihotaRoki sluzhbi1902 1939ZvannyaGeneralKomanduvannya7 j Siguldskij polk 1919 Zemgalska diviziya 1920 1932 Kurzemska diviziya 1933 1939Vijni bitviPersha svitova vijna i Druga svitova vijnaNagorodiOrden Svyatogo Stanislava 2 stupenya Orden Svyatogo Stanislava 3 stupenya Orden Svyatoyi Anni 2 stupenya Orden Svyatoyi Anni 3 stupenyaOrden Svyatoyi Anni 4 stupenyaKavaler Vijskovogo ordena Lachplesisa Grand oficer ordena Troh Zirok Kavaler Velikogo hresta ordena Troh zirokHrest Zaslug ajzsargiv Medal Nezalezhnosti Litvi Orden Vidrodzhennya Polshi Komandorskij hrest iz zirkoyu Velikij Hrest ordena Biloyi Troyandi iz zirkoyu Kavaler ordena Orlinogo hresta 2 klasu Estoniya Orden nimeckogo orlaHrest Voyennih zaslug I klasu Hrest Voyennih zaslug II klasu Oskars Dankers u VikishovishiBiografiyaRanni roki Narodivsya 14 26 bereznya 1883 v rodini svyashennika Karla Dankera i jogo druzhini Doroteyi u mistechku Irlava poblizu Tukumsa U svidoctvi pro narodzhennya zapisanij yak Oskar Yakob Danker Navchavsya v Oleksandrivskij gimnaziyi v Mitavi v 1902 zakinchiv tam samo realne uchilishe Pislya zakinchennya uchilisha vstupiv na vijskovu sluzhbu sluzhiv u 180 mu pihotnomu polku v Mitavi 1906 zakinchiv vijskovu akademiyu u Vilno i perejshov na sluzhbu u 197 j pihotnij Lisovij polk u Gelsingforsi Shtabs kapitan 1913 Diyalnist pid chas Pershoyi svitovoyi i gromadyanskoyi voyen U roki Pershoyi svitovoyi vijni buv oficerom rosijskoyi armiyi Sluzhiv u 197 mu pihotnomu polku Za chas bojovih dij buv kilka raziv poranenim i kontuzhenim udostoyenij dekilkoh ordeniv u tomu chisli Svyatoyi Anni 4 go stupenya Za horobrist 30 sichnya 1916 r Chin pidpolkovnika Dankersu bulo prisvoyeno 4 lyutogo 1916 roku Cherez dva misyaci potrapiv u polon do avstrijciv Pislya zvilnennya zhiv u Gelsingforsi Z 1918 r oficer u nimeckomu ekspedicijnomu korpusi generala Ryudigera fon der Golca Z travnya 1919 r sluzhiv u latvijskij armiyi U roki vijskovih potryasin Oskarsa Dankersa popereminno priznachali na posadu komanduvacha armijskih pidrozdiliv najvidomishim iz nih buv 7 j Siguldskij polk uvirenij jomu v 1919 roci U comu samomu roci v zhovtni Dankers staye komandirom Nizhnokurzemskogo vijskovogo okrugu Na choli vijsk cogo okrugu jomu vdalosya vidbiti nastup vijsk armiyi Bermondt Avalova na Liyepayu Pislya reorganizaciyi vijsk okrugu v Zemgalsku diviziyu stav yiyi pershim komandirom Komanduvav Zemgalskoyu diviziyeyu u boyah proti bilshovikiv na Latgalskomu fronti Diyalnist u mizhvoyennij period Pislya ostatochnogo progoloshennya nezalezhnoyi Latviyi i sklikannya Konstitucijnih zboriv u 1920 roci Dankers yak oficer Zbrojnih sil Rosijskoyi imperiyi vzyav diyalnu uchast u formuvanni Latvijskih nacionalnih zbrojnih sil Dosit trivalij chas Dankers obijmav posadu komandira Zemgalskoyi diviziyi z 1919 po 1932 rik Naprikinci 1932 roku verhovne armijske kerivnictvo prijmaye rishennya pro perevedennya Dankersa v Genshtab U 1933 roci prijnyav komanduvannya Pershoyu Kurzemskoyu diviziyeyu i buv yiyi komandirom po gruden 1939 roku koli zvilnivsya z armiyi za stanom zdorov ya Emigraciya v Nimechchinu Pislya okupaciyi Latviyi radyanskimi vijskami razom iz sim yeyu viyihav do Nimechchini 21 chervnya 1940 roku Nezadovgo do pochatku Drugoyi svitovoyi vijni osoba vidstavnogo biglogo komandira viklikala interes u Sluzhbi Rozenberga piznishe perejmenovanoyi u Ministerstvo u spravah shidnih okupovanih teritorij pidvidomche bezzminnomu ideologu nimeckogo nacizmu Alfredu Rozenbergu Spivrobitniki zi zv yazkiv Shidnogo ministerstva vijshli na kontakt z Oskarsom Dankersom na pochatku chervnya 1941 roku Intrigi v seredovishi samoprogoloshenih uryadiv Latviyi Stavka vidomstva Rozenberga na Dankersa vhodila v deyaku superechnist iz planami OKV yakomu bilshe imponuvala persona kolishnogo vijskovogo atashe Latvijskoyi Respubliki v Nimechchini polkovnika Oleksandra Plensnera yakij takozh zaruchivsya pidtrimkoyu abveru v plani perspektiv spivrobitnictva z nacistami na teritoriyi Latviyi Razom iz tim pro kandidaturu Dankersa zgadali vzhe pislya vstupu nimeckih vijsk u Radyanskij Soyuz koli pered nimeckim vijskovim komanduvannyam civilna administraciya she ne mogla nesti vidpovidalnist za krayinu oskilki Latviya na rannomu etapi vijni vhodila do tilovoyi zoni postalo pitannya pro vibir mizh dvoma samoprogoloshenimi uryadami Centralnim komitetom zvilnenoyi Latviyi pid keruvannyam polkovnika Krejshmanisa i Timchasovoyu administrativnoyu radoyu na choli yakoyi stav eksministr transportu Ejnsberg Dankers zdavavsya nejtralnoyu kandidaturoyu dlya vishih chiniv vermahtu oskilki voni otrimali direktivu z Rejhu ne vstupati u znosini z miscevimi naspih sformovanimi organami vladi U plani nimciv vhodilo stvorennya marionetkovoyi Radi dovirenih osib odnak na pochatkovomu etapi shansi Dankersa ocholiti yiyi zdavalisya primarnimi oskilki polkovnik Plensner koristuvavsya doviroyu nachalnika OKV fon Roka ale vzhe duzhe skoro obstavini zminilisya u spriyatlivij dlya Dankersa bik Predstavnik Shidnogo ministerstva Klyajst upovnovazhenij Rozenbergom vesti peregovori z fon Rokom pro formuvannya radi visloviv nevdovolennya vhodzhennyam do skladu radi prihilnikiv politika Alfreda Valdmanisa yakogo nimci vvazhali neblagonadijnim a nezabarom pidpolkovnik Deglavs soratnik Plensnera vidchuvshi rozcharuvannya vid novoyi vladi pokinchiv zhittya samogubstvom Unaslidok cih podij Plensner vvazhav za krashe vidijti v tin i rozpustiv radu a borotba za vladu v zajnyatij nimeckimi vijskami Latviyi vijshla na novij etap Teper uzhe ugrupovannya Valdmanisa i perkonkrustivci pochali oskarzhuvati odin pered odnim chest brati uchast v uryadi pidkontrolnomu nimeckim rozporyadnikam U cih umovah Dankersa rozcinyuvali yak najprijnyatnishogo kandidata na post golovi novoyi radi oskilki vin ne nalezhav ni do yakoyi z protiborchih grup 21 serpnya 1941 pislya dovgih debativ i sumniviv Klyajst perekonav fon Roka zrobiti vibir na korist Dankersa priznachivshi jogo golovoyu Latvijskogo samovryaduvannya U jogo obov yazki vhodiv rozglyad pitan pov yazanih iz kadrami poshukom politichno blagonadijnih lyudej oriyentovanih na spivpracyu z nacistami na yakih nimecka administraciya mogla bi poklastisya Dlya togo shob zadobriti apetiti perkonkrustivciv Klyajst rozporyadivsya zaluchiti do diyalnosti samovryaduvannya Andersona odnogo z chleniv Perkonkrusta Dankers u rezultati otrimav najvazhlivishij post general direktora vidpovidalnogo za vnutrishni spravi i pidbir kadriv Perestanovki v samovryaduvanni U berezni 1942 roku v rezultati intrig A Valdmanisa nezadovolenogo stanom sprav hoch vin i otrimav nepoganij post direktora z pitan yusticiyi rozigralasya borotba v ramkah Latvijskogo samovryaduvannya za formalno vishi posti 20 bereznya Valdmanis i jogo soratniki podali prohannya pro vihid zi skladu samovryaduvannya sho sponukalo generalnogo komisara Otto Drekslera visloviti dumku pro Dankersa yak pro lyudinu yaka viyavlyala nedostatno iniciativi ne mala vlasnoyi dumki i nedostatno rozumilasya na administrativnih spravah Bulo sklikano zasidannya na yakomu spravzhni praviteli komisariatu mali namir pereobrati direktoriv samovryaduvannya Prote shef zipo v Latviyi Lange vislovivsya rizko proti kandidaturi Valdmanisa yakij mav zanadto yaskravu politichnu harizmu tak sho navit Dankers zmushenij buv bagato v chomu pidkoryatisya direktoru yusticiyi Nacisti ne buli zacikavleni v silnij politichnij figuri miscevogo rozlivu tomu polozhennya Valdmanisa viyavilosya hitkim Odnak hocha i Klyajst nepriyazno stavivsya do Valdmanisa v jogo zahist vislovivsya Ginrih Loze tomu Dankers vreshti resht postaviv svij pidpis pid spiskom novih generalnih direktoriv zaproponovanih jomu Drekslerom Takim chinom Valdmanis uvijshov do skladu generalnogo direktoratu Kincevij sklad Latvijskogo samovryaduvannya bulo sformovano 25 bereznya 1942 roku i Dankers prodovzhiv vidpovidati za vnutrishni pitannya i kadrovu politiku Neoficijno zh same Dankers vikonuvav rol Pershogo generalnogo direktora yak jogo inodi v kuluarah nazivali nimecki administratori hocha formalno post golovi samovryaduvannya dlya Latviyi ne buv peredbachenij na vidminu vid Estoniyi i Litvi Osoblivosti politiki Nezabarom pered kerivnikami Ostlandu gostro postalo pitannya pro neobhidnist formuvannya nacionalnih legioniv SS Tomu 3 listopada 1942 roku nimecka storona iniciyuvala naradu na yakij vishij kerivnik SS i policiyi v Latviyi Valter Shreder zvernuvsya do Dankersa z napivprohannyam napivvimogoyu napisati zvernennya do Yekkelna v yakomu bula bi vislovlena porada shvidshe pristupiti do formuvannya Latiskogo legionu SS Dankers spilno z Valdmanisom navazhilisya oberezhno visloviti svoyi spodivannya pro politichnu avtonomiyu krayu yak umovi dlya formuvannya legionu i pochali mobilizaciyu do nogo dobrovolciv Dankers govoriv pro te sho za nadannya maksimalno shirokoyi suverennosti Latviyi Valdmanis gotovij buv zabezpechiti mobilizaciyu 100000 cholovik yaki buli bi vidpravleni na radyansko nimeckij front I v podalshomu Dankers u peregovorah iz Drekslerom iz cogo delikatnogo pitannya postijno natyakav na te sho kilkist dobrovolciv mobilizovanih u she ne isnuyuchij legion pryamo zalezhit vid nastannya terminu progoloshennya nezalezhnosti Latviyi Zreshtoyu koli legion vzhe buv blagopoluchno sformovanij Dankers prodovzhuvav shantazhuvati vishi instanciyi postijno nagoloshuyuchi na neobhidnosti nezalezhnosti Ale v pidsumku i vin i Bangerskij stavili svoyi pidpisi pid novimi dokumentami pro mobilizaciyu Inodi latvijski samoupraviteli zazdalegid po konfidencijnih kanalah spovishali pro shvidke provedennya mobilizaciyi Zokrema na pochatku listopada Gitler ogolosiv pro pochatok shirokomasshtabnoyi mobilizaciyi u Pribaltici desyati prizovnih vikiv 1915 1924 rr narodzhennya a Dankers publichno ogolosiv pro ce she azh 11 zhovtnya 1943 roku Piznishe na naradi 16 listopada fyurer skoriguvav svoyi zapiti skazavshi pro te sho vid Latviyi ochikuyetsya 20000 mobilizovanih Dreksler mav uzyatisya za psihologichnu obrobku Dankersa oznajomivshi jogo z pobazhannyam fyurera U vidpovid Dankers visloviv oberezhnu zgodu z planami verhivki shodo popovnennya legionu SS odnak znovu zagovoriv pro zustrichni umovi provedennya drugogo etapu mobilizaciyi yak zavzhdi progoloshennya derzhavnoyi nezalezhnosti Latvijskoyi Respubliki i peredachu latvijskoyi policiyi pid povnij kontrol samovryaduvannya boyazko posilayuchis na obicyanki dani Gimmlerom pri osobistomu vidviduvanni Rigi Dreksler ne dav Dankersu ostatochnoyi vidpovidi v osobistij besidi ale pid vechir cogo zh dnya 9 listopada vidpraviv jomu list u yakomu upovnovazhiv gendirektora na provedennya ryadu mobilizacijnih procedur povnistyu proignoruvavshi visunuti Dankersom umovi Stalo zrozumilo sho pro nezalezhnist ne dovoditsya mriyati a os sluhnyano i bezoplatno zajmatisya postachannyam garmatnogo m yasa na Shidnij front dlya latannya dirok dovedetsya I pogroza pana Dankersa piti vsim skladom u vidstavku ne mala nalezhnogo vplivu na neproniknogo Drekslera Vistup u den nezalezhnosti U comu vidnoshenni pokazovi slova z vistupu Dankersa 18 listopada 1943 roku z nagodi dnya nezalezhnosti Latvijskij chervono bilo chervonij prapor u boyah zavojovuye svoye misce pid soncem Pid cim praporom latiski legioneri jdut u bij proti bilshovizmu mi mayemo namir chesno vikonati svij soldatskij obov yazok tverdo viryachi u vilnu Latviyu i u spivtovaristvo vilnih narodiv Zavdyaki nashim zusillyam i nashim zhertvam Latviya znovu stane rivnopravnim chlenom yevropejskoyi spilnoti narodiv Krah ochikuvanNezabarom funkciyi Dankersa zvuzilisya she bilshe v miru nevdach nacistskoyi Nimechchini na frontah vijni a administratori v kategorichnij i obrazlivij formi vimagali vtilennya v zhittya mobilizacijnih zahodiv U toj zhe chas Dankers i Bangerskij vitorguvali v Yekkelna dozvil na zgin na roboti v Nimechchinu naselennya z prikordonnih z SRSR zon oskilki stavalo yasno sho cherez dekilka misyaciv liniya frontu zmistitsya i cya teritoriya prozhivannya cogo naselennya mogla bi buti zajnyata Chervonoyu armiyeyu Yekkeln velikodushno dav dobro hocha podibnih vimog pid chas akcij 1942 1943 z masovogo vivezennya latishiv na primusovu pracyu vid Dankersa zafiksovano ne bulo Ostatochnij prograshPislya chergovoyi okupaciyi Latviyi radyanskimi vijskami Dankers iz nizkoyu tovarishiv po samovryaduvannyu vdruge u zhitti emigruvav do Nimechchini tim samim povtorivshi dolyu bagatoh latiskih diyachiv yaki vryatuvalisya vid radyanskogo okupacijnogo rezhimu Valdmanis Bangerskij ta inshi Tam v ekstrenomu poryadku Dankersu j chastini spivrobitnikiv jogo direktoratu yaka virishila tikati razom iz nim bulo ogolosheno pro rozpusk Latvijskogo samovryaduvannya yake vtratilo aktualnist v umovah prosuvannya okupacijnih chastin Chervonoyi armiyi vglib Pribaltiki Takim chinom nimecki administratori bilshe ne vidchuvali neobhidnosti v miscevomu organi vladi i vsi latiski diyachi buli vidstoroneni vid upravlinnya U 1945 roci Dankers buv internovanij Na chas slidstva 22 misyaci utrimuvavsya pid vartoyu davav svidchennya na Nyurnberzkomu procesi Pislya zvilnennya prozhivav u mistechku Myuldorf Nimechchina U 1957 roci pereyihav do SShA Tam vin i pomer v 1965 roci NagorodiVijskovij orden Lachplesisa 2 go i 3 go stupeniv Orden Troh zirok 1 go i 2 go stupeniv Hrest Zaslug ajzsargiv pochyotnyj znak Krasnogo kresta Znak podyaki Svastika organizaciyi skautiv latis Latvijas skautu pateicibas zime Svastika Orden Orlinogo hresta 2 go stupenyu Medal Nezalezhnosti Litvi Orden Polonia Restituta 2 go stupenya Finskij Orden Biloyi troyandi Orden Zaslug nimeckogo orla Orden Svyatogo Stanislava Rosijska imperiya 2 go i 3 go stupeniv Ordeni Svyatoyi Anni 2 go 3 go i 4 go stupeniv Hrest Vijskovih zaslug 1 go i 2 go stupeniv de PraciU vignanni buli vidani dvi knigi pam yati Dankera Nehaj istoriya ocinyuyetsya Toronto Latviya 1965 Pam yat pam yati Toronto Yastrubi Daugavi v Kanadi 1973PrimitkiLumans V O Latvia in World War II New York Fordham University Press 2006 ISBN 0823226271 LVVA F 235 Op 5 D 322 L 6 Arhiv originalu za 29 kvitnya 2007 Procitovano 11 sichnya 2019 orden Lachplesisa AIZSARGI CROSS OF MERIT angl POChESNIJ ZNAK ChERVONOGO HRESTA en angl ORDEN BILOGO HRESTA KAJTSELIJTADzherelaValdis O Lumans Latvia in World War II Fordham University Press New York 2006 ISBN 0 8232 2627 1 Karl Heinz Grafe Vom Donnerkreuz zum Hakenkreuz Die baltischen Staaten zwischen Diktatur und Okkupation Edition Organon Berlin 2010 ISBN 978 3 931034 11 5 Kurzbiographie S 432PosilannyaDankers Oskars General angl latis Generala Dankera 55 muza gadi nedostupne posilannya z kvitnya 2019 L k o k biografija