Люті́ж — село в Україні у Вишгородському районі Київської області. Населення — 2282 особи.
село Лютіж | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
![]() | |||||
Країна | |||||
Область | Київська область | ||||
Район | Вишгородський район | ||||
Громада | Петрівська сільська громада | ||||
Код КАТОТТГ | UA32100070030073050 | ||||
Основні дані | |||||
Засноване | 975 | ||||
Населення | 2 282 | ||||
Площа | 3,2 км² | ||||
Густота населення | 713,13 осіб/км² | ||||
Поштовий індекс | 07352 | ||||
Телефонний код | +380 4596 | ||||
Географічні дані | |||||
Географічні координати | 50°41′05″ пн. ш. 30°23′40″ сх. д. / 50.68472° пн. ш. 30.39444° сх. д.Координати: 50°41′05″ пн. ш. 30°23′40″ сх. д. / 50.68472° пн. ш. 30.39444° сх. д. | ||||
Середня висота над рівнем моря | 92 — 108 м | ||||
Водойми | річки: Дніпро (Київське водосховище), | ||||
Відстань до обласного центру | 29,7 (фізична) км | ||||
Місцева влада | |||||
Адреса ради | 07354, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, вул. Свято-Покровська, 171 | ||||
Карта | |||||
![]() Лютіж | |||||
![]() Лютіж | |||||
Мапа | |||||
|
Село розташоване на березі Київського водосховища за 22 км на північ від Києва та 29,7 км від обласного центру.
Географія
У селі річка Безіменна впадає у річку Дніпро (Київське водосховище).
Історія
Цей розділ містить текст, що не відповідає . |
Уперше згадується у літописі під 975 роком. Вважають, що його назва походить від імені Люта (сина Свенельда), вбитого саме тут київським князем Олегом. Поблизу села збереглись залишки поселень VII—VIII та X—XII століть, що свідчить про розвинуте тут на ті часи життя.
Село Лютіж Київської області Вишгородського району розташоване на правому березі Дніпра за 18 км на північний захід від м. Києва. На південному заході від нього розташоване с. Старі Петрівці, на північному заході — с. Демидів, у східному напрямку — Київське водосховище, на захід — лісовий масив і с. Гута-Межигірська. Протяжність села із заходу на схід — 2500 м з півночі на південь — 4200 м.
Населення Лютежа становить — 2603 жителі.
Мальовниче українське село Лютіж має багату і надзвичайно цікаву історію, яка сягає в глибину віків. Дані археологічних розкопок засвідчують, що на території села знаходились перші слов'янські поселення періоду Зарубинецької культури III—II ст. до н. е.
Під час будівництва Київської ГЕС археологами здійснена величезна робота з дослідження стародавніх пам'яток, що були приречені на зникнення після заповнення водосховища. Найзначнішою подією стали розкопки експедицією інституту археології під керівництвом В. І. Бідзілі та С. П. Пачкової давнього поселення поблизу села Лютежа. Протягом 1962—1964 років вдалося повністю дослідити цю унікальну пам'ятку, розкривши площу майже 16 тис. кв. м.
Поселення було розташоване в урочищі Церковне за 3 км на північ від села на піщаному підвищенні у заплаві Дніпра при гирлі річки Ірпінь та струмка Лютежок. Тут, очевидно, мешкала група давніх металургів, про що красномовно свідчить співвідношення трьох жител — напівземлянок з 15 печами-горнами і кількома сотнями споруд для випалювання вугілля, а також було знайдено велику кількість шлаків та шматків криць, уламків глиняних стінок верхніх частин горнів, уламки груболіпного та лощеного посуду, знаряддя праці, виготовлені із заліза і особливо цікавою є знахідка бронзової фібули-застібки. Що може бути датована другою половиною I — початку II ст. н. е. Очевидно, поселення у Лютежі виникло на рубежі нашої ери, хоча люди з'являються тут і раніше — ще одне з розкопаних жител належало до Милоградської культури скіфського часу.
За переказами ймовірно, село отримало свою назву від імені Люта, сина Свенельда, убитого на цьому місці під час полювання Олегом, князем древлянським. Свенельд був першим вельможею великого князя Київського — Ярополка і це вбивство стало причиною міжусобної війни полян із древлянами. Про це описано в літописі Нестора «Повість временних літ», тому можна вважати, що рік походження назви с. Лютіж сягає 975—976 рр.
Є згадки про те, що в 1240 р. село було спалено й зруйновано монголо-татарами під час взяття Києва.
У 1362 році після битви на Синіх Водах між монголо-татарами та Литвою, київське князівство, а разом із ним і село Лютіж відійшло під владу Литви.
Після ліквідації у 1471 році удільного Київського князівства було запроваджено Київське воєводство, куди ввійшло село Лютіж під владою Литовського воєводи.
1569 рік — після Люблінської унії Київ, а разом із ним і Лютіж, відійшли до Польщі.
1570 рік — одна з перших згадок про с. Лютіж написана в ілюстрації Київського замку:
Жителі с. Лютіж виконують на користь замку повинності: по три дні орати поле, косити сіно і відвозити в замок, відбувати військову службу.
1649 рік — село було визволено з-під польського панування і включено до складу Білгородської сотні Київського полку, згідно з реєстром.
1659 рік — після укладення Гадяцького договору — про передачу України під владу шляхетської Польщі — король Казимир подарував Лютіж і навколишні села гетьману Правобережної України — Павлу Тетері.
1692 рік — після смерті Павла Тетері селом насильно заволодів козацький полковник Василь Іскрицький. Після смерті В. Іскрицького в січні 1700 року, польський король Август II передав село дворянину Казимиру Стецькому, котрий обіймав посаду каштеляна київського. У його руках село перебувало найдовше.
З 1700 року село Лютіж відійшло до Димерського староства. У першій половині XVIII ст. село переходило від одного власника до іншого, а це призвело до збідніння селян і спустошення села.
1796 рік — після поділу Речі Посполитої і приєднання Правобережної України до Росії, Лютіж увійшов до складу Київського повіту, Київської губернії.
Лютіж стояв посеред нескінченних лісів, тільки на схід село мало відкриті види на Дніпровські луги. Через відсутність полів, Лютіж ніколи не мав значного населення.
До 1800 року в Лютежі не було церкви. Жителі ходили молитися в Демидівський скит, де з незапам'ятних часів було дві дерев'яні церкви. Із двох скитських церков у 1800 році була збудована приходська Лютізька Богородицька церква в ім'я Різдва Пресвятої Богородиці. Землі церква мала 35 десятин, здебільш сінокосної. Населяло Лютіж 511 осіб.
Після реформи 1861 року селяни стали вільними і отримали невеликі наділи землі, за які сплачували податок грошима та відробляли по 37 днів на поміщика Синельникова, якому належало село.
У 1903 році село мало 154 господарства, населення складало 1299 жителів, із них чоловіків — 647, жінок — 652. Кожне господарство мало 33 десятини землі, поміщицької землі було 600 десятин. У селі працювала кузня, магазин, водяні млини, лісництво, церковноприходська школа 1—4 класи, функціонувала пожежна вишка (каланча).
Після революції 1917 року більшовики прийшли до влади і почали створювати місцеві ради. У березні 1918 року мирне життя було перерване — село зайняли німці.
У Радянському Союзі
У 1919 році село було захоплене більшовиками і відновлено радянську владу. Почався перерозподіл землі, створювались перші кооперативи, сільська рада. Першим сільським головою був Мефодій Мельниченко, пізніше на цій посаді працювали Оникій Селега, Петро Махновець. Улітку 1926 року розпочалось будівництво сільського клубу.
У період з 1929 по 1930 рр. у селі створено колгосп ім. Т. Г. Шевченка. Це був дуже тяжкий час для селян, вони не хотіли віддавати свою худобу, свої наділи в колективне користування, але коли розпочався процес розкуркулення селян, вони були змушені записатися в колгосп.
Не минув село і страшний голодомор 1932—1933 рр. Забирали у селян все, тому виживали хто як міг. Найтяжче було вдовам із малими дітьми та самотнім людям похилого віку. Рятувало те, що жили близько лісу, де можна було вполювати зайця чи якусь звірину, назбирати ягід, грибів та зловити риби. Від голоду в селі померло близько 15 чоловік.
За період 1934—1941 років у колгоспі було збудовано ферму, конюшню, свинарник, молотарку, швейну майстерню. Головою колгоспу було обрано Ковальчука Панаса, пізніше — Корсуненка Макара.
У селі відкривається мед. пункт, баня. У збудованому клубі проводяться танці, створено художню самодіяльність, а в буденні дні в клубі — навчаються учні 1—4 класів.
Німецько-радянська війна
До початку Німецько-радянської війни (1941—1945) в селі налічувалось близько 250 господарств.
Смертельний подих війни лютежани відчули вже на світанку 22 червня 1941 року, коли на столицю та на її околиці впали перші авіабомби. З початку війни військовозобов'язані були мобілізовані в Радянську армію. У липні 1941 року німці зайняли село. У період з 1941 р. по 1943 р. молодь села було вивезено на роботи до Німеччини. Тих, хто залишився в селі, гонили на примусові роботи в ліс. Окупанти вирубували тисячолітній ліс і сплавляли його по Дніпру. За період окупації німці розстріляли шість односельчан, яких запідозрили у зв'язках із партизанами, а саме: Москаленка Максима, Москаленка Прокопа, Москаленко Федору, Ковальчук Євдокію, Ковальчука Володимира, Махновець Одарку.
У другій половині вересня 1943 року війська 38-ї армії, переслідуючи ворога, підійшли до Дніпра. Командування армії ухвалило рішення головний удар по ворогу нанести в напрямку Лютіжа для того, щоб захопити зручний плацдарм на правому березі і створити умови для наступу на Київ. Цей плацдарм ввійшов в історію Другої світової війни під назвою Лютізького і став вихідним пунктом з визволення Києва від німецьких військ.
Під час Другої світової війни у листопаді 1943 року з району Лютізького плацдарму було здійснено операцію з відвоювання Києва у нацистських окупантів. Долаючи опір ворога, воїни 240-ї дивізії під командуванням Терентія Уманського захопили в районі села плацдарм і тим самим створили сприятливі умови для наступних бойових дій.
У Лютежі йшли жорстокі бої. Село було спалене майже понвістю, залишилось 15 напівзруйнованих будинків та баня. Жителі, перед початком форсування Дніпра, залишили село і переховувались у лісі за 7—10 км від Лютежа. У боях за Лютіж загинуло 816 бійців Радянської армії, восьмеро з них були удостоєні звання Героя Радянського Союзу посмертно (Нефьодов П. П., Полянський М. О., Петров О. П., Сердитов С. О., Харківець А. П., Цвілій П. П., Топоріков І. П., Трофімов А. Т.). Не повернулось з поля бою 184 лютежан. Їхні імена викарбовано в граніті і серед них повний кавалер Ордена Слави, наш земляк Володимир Вітряний.
Лютіж пам'ятає своїх героїв. Їхніми іменами названі вулиці села. Відреставровані дві братські могили, у яких поховано 529 воїнів, що визволяли Лютіж.
Повоєнні роки
1945—1946 р. р. у Лютіж поверталися фронтовики і люди знову, уже вкотре, докладали великих зусиль, щоб відбудувати спалене війною село. Колгосп ім. Т. Г. Шевченка допомагав у будівництві будинків сім'ям загиблих, було розпочато будівництво сільського клубу, бібліотеки, колгоспних будівель, фельдшерсько-акушерського пункту, магазину.
Головою колгоспу обрали Кирієнка Максима Матвійовича (пізніше на цій посаді працювали Бондаренко Федір Митрофанович, Іванча, Бухман, Майборода), а сільським головою — Скотаренка Григорія Степановича (пізніше на цій посаді працювали Москаленко І. В., Сивашенко М. І., Желіховський С. Ф., Трубачова Г. М., Мазан П. А., Людвиченко Я. А.).
1950 — у Лютежі почало працювати поштове відділення.
У 1952 році розпочалось будівництво школи, а в 1955 р. — школа вперше відкрила свої двері для учнів.
1959 рік — колгосп ім. Шевченка було об'єднано з радгоспом ім. Васильєва, що знаходився в селі Демидів. У Лютежі створюється відділення радгоспу на чолі з управляючим цим відділенням Писаренком Є. І., пізніше на цій посаді працювали: Маковецький І. І., Головко Ф. М.
У 1962 році у зв'язку з будівництвом Київської ГЕС у Лютіж переселяють жителів із Чернина, Старосілля, Ровжів, Бірок, а також перебазовується Чернинський рибколгосп ім. Чапаєва — голова Несин М. Л. За рахунок переселенців кількість населення збільшилась, з'явились нові робочі місця.
1963 рік — відкривається дитячий садок «Барвінок».
1967 рік — у Лютіжі створюється Українська виробнича акліматизаційна станція живих водних біоресурсів — директор Гойса В. П.
1976 рік — засновано рятувальну станцію на Київському водосховищі.
1977 рік — збудовано нове приміщення сільської ради.
1985 рік — наказом Міністерства лісового господарства в Лютіжі, на базі Старопетрівського лісництва, було організовано Старопетрівську лісову науково-дослідну станцію по селекції та підвищенню продуктивності лісів — директор Моренко В. С.
1988 рік — відкрито новий ФАП — завідуюча Ліонова А. Є.
1990 рік — збудовано нове приміщення пошти.
У незалежній Україні
1992 рік — у Лютіжі зареєстрована церква Різдва Пресвятої Богородиці, підпорядкована Київській метрополії Української православної церкви, настоятелем храму став Протоієрей Ігор (священнослужитель Буршта Ігор Йосипович).
2004 рік — збудовано нове приміщення Лютізької ЗОШ I—III ст.
У 2006 році на посаду сільського голови було обрано Савенок Тамару Григорівну.
Сьогодні[] в Лютежі нараховується 824 господарства.
Територія Лютізької сільської ради в межах населеного пункту становить 379,11 га.
Метричні книги, клірові відомості, сповідні розписи церков св. Іоанна Предтечі, Різдва Пресвятої Богородиці с. Лютіж (приписні села Бірки, Старі Петрівці, Гута) XVIII ст. — Київського пов. і нам., з 1797 р. Київського пов. і губ.; ХІХ ст. — Старопетрівської волості Київського пов. Київської губ. зберігаються в ЦДІАК України.
Населення
Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:
Мова | Кількість | % |
---|---|---|
українська | 2220 | 97.28 |
російська | 61 | 2.67 |
білоруська | 3 | 0.05 |
Total | 2281 | 100 |
Символіка
- Геральдичний щит розбитий хвилястим синім поясом та обрамлений золотим картушем, прийнятим у сучасній геральдиці громад міст і сіл України та запропонованим геральдистом А. Б. Гречилом.
- Геральдичний щит із картушем, увінчаним уживаною в новітні часи золотом «хліборобською» короною, три зубці якої немов зроблені з пшеничного колосся.
- У верхньому червоному полі, висотою у ⅔ висоти щита, вертикально поставлений срібний щит, вкритий червоною емаллю, покладений на перехрещені мечі руків'ям донизу. Під щитом — зелені гілки: ліворуч (геральдично) — зелена дубова, праворуч (геральдично) — соснова.
- У нижньому зеленому полі, висотою у ⅓ висоти щита, золотий тур, який повернутий рогами праворуч.
- Полотнище прапора громади села Лютіж має прямокутну форму із співвідношенням сторін як 2:3. Полотнище поділене на три рівні смуги: верхня синя смуга, середня жовта смуга й нижня зелена смуга. На полотнищі посередині — герб громади села Лютіж. Висота герба дорівнює половині висоти полотнища.
Культура
Українська поетеса Ліна Костенко склала вірш «Лютіж», у якому описала смерть літописного Люта. Поблизу села розташована однойменна археологічна пам'ятка.
У 2009 році в селі був збудований сучасний стадіон «Діназ». Зараз тут постійно проводяться матчі чемпіонату Вишгородського району, Київської області, Києва та інші турніри.
З 2001 року в селі розташований Всеукраїнський центр професійної реабілітації інвалідів Міністерства соціальної політики України.
Галерея
- Церква
- Пам'ятник загиблим у ДСВ
- Пам'ятник загиблим у ДСВ
- На березі
- Храм Різдва Пресвятої Богородиці
- Храм Різдва Пресвятої Богородиці, вид з вулиці Комсомольський
Див. також
Джерела
- Сайт Лютізької сільської ради [ 28 квітня 2020 у Wayback Machine.]
Примітки
- Сайт Веховної Ради
- maps.vlasenko.net(рос.)
- https://socialdata.org.ua/projects/mova-2001/
- Костенко Л. В. Вибране. — К.: Дніпро, 1989. — С. 375. — ISBN 5—308—00376—9.
Посилання
- forumkiev.com
- Лютіж в ЦДІАК України [ 18 грудня 2018 у Wayback Machine.]
![]() | Це незавершена стаття з географії України. Ви можете проєкту, виправивши або дописавши її. |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Lyuti zh selo v Ukrayini u Vishgorodskomu rajoni Kiyivskoyi oblasti Naselennya 2282 osobi selo LyutizhGerb PraporV centri selaV centri selaKrayina UkrayinaOblast Kiyivska oblastRajon Vishgorodskij rajonGromada Petrivska silska gromadaKod KATOTTG UA32100070030073050Osnovni daniZasnovane 975Naselennya 2 282Plosha 3 2 km Gustota naselennya 713 13 osib km Poshtovij indeks 07352Telefonnij kod 380 4596Geografichni daniGeografichni koordinati 50 41 05 pn sh 30 23 40 sh d 50 68472 pn sh 30 39444 sh d 50 68472 30 39444 Koordinati 50 41 05 pn sh 30 23 40 sh d 50 68472 pn sh 30 39444 sh d 50 68472 30 39444Serednya visota nad rivnem morya 92 108 mVodojmi richki Dnipro Kiyivske vodoshovishe Vidstan do oblasnogo centru 29 7 fizichna kmMisceva vladaAdresa radi 07354 Kiyivska obl Vishgorodskij r n s Novi Petrivci vul Svyato Pokrovska 171KartaLyutizhLyutizhMapa Lyutizh u VikishovishiU Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Lyutizh Selo roztashovane na berezi Kiyivskogo vodoshovisha za 22 km na pivnich vid Kiyeva ta 29 7 km vid oblasnogo centru GeografiyaU seli richka Bezimenna vpadaye u richku Dnipro Kiyivske vodoshovishe IstoriyaCej rozdil mistit tekst sho ne vidpovidaye enciklopedichnomu stilyu Bud laska dopomozhit udoskonaliti cej rozdil pogodivshi stil vikladu zi stilistichnimi pravilami Vikipediyi Mozhlivo storinka obgovorennya mistit zauvazhennya shodo potribnih zmin Upershe zgaduyetsya u litopisi pid 975 rokom Vvazhayut sho jogo nazva pohodit vid imeni Lyuta sina Svenelda vbitogo same tut kiyivskim knyazem Olegom Poblizu sela zbereglis zalishki poselen VII VIII ta X XII stolit sho svidchit pro rozvinute tut na ti chasi zhittya Selo Lyutizh Kiyivskoyi oblasti Vishgorodskogo rajonu roztashovane na pravomu berezi Dnipra za 18 km na pivnichnij zahid vid m Kiyeva Na pivdennomu zahodi vid nogo roztashovane s Stari Petrivci na pivnichnomu zahodi s Demidiv u shidnomu napryamku Kiyivske vodoshovishe na zahid lisovij masiv i s Guta Mezhigirska Protyazhnist sela iz zahodu na shid 2500 m z pivnochi na pivden 4200 m Naselennya Lyutezha stanovit 2603 zhiteli Malovniche ukrayinske selo Lyutizh maye bagatu i nadzvichajno cikavu istoriyu yaka syagaye v glibinu vikiv Dani arheologichnih rozkopok zasvidchuyut sho na teritoriyi sela znahodilis pershi slov yanski poselennya periodu Zarubineckoyi kulturi III II st do n e Pid chas budivnictva Kiyivskoyi GES arheologami zdijsnena velichezna robota z doslidzhennya starodavnih pam yatok sho buli prirecheni na zniknennya pislya zapovnennya vodoshovisha Najznachnishoyu podiyeyu stali rozkopki ekspediciyeyu institutu arheologiyi pid kerivnictvom V I Bidzili ta S P Pachkovoyi davnogo poselennya poblizu sela Lyutezha Protyagom 1962 1964 rokiv vdalosya povnistyu dosliditi cyu unikalnu pam yatku rozkrivshi ploshu majzhe 16 tis kv m Poselennya bulo roztashovane v urochishi Cerkovne za 3 km na pivnich vid sela na pishanomu pidvishenni u zaplavi Dnipra pri girli richki Irpin ta strumka Lyutezhok Tut ochevidno meshkala grupa davnih metalurgiv pro sho krasnomovno svidchit spivvidnoshennya troh zhitel napivzemlyanok z 15 pechami gornami i kilkoma sotnyami sporud dlya vipalyuvannya vugillya a takozh bulo znajdeno veliku kilkist shlakiv ta shmatkiv kric ulamkiv glinyanih stinok verhnih chastin gorniv ulamki grubolipnogo ta loshenogo posudu znaryaddya praci vigotovleni iz zaliza i osoblivo cikavoyu ye znahidka bronzovoyi fibuli zastibki Sho mozhe buti datovana drugoyu polovinoyu I pochatku II st n e Ochevidno poselennya u Lyutezhi viniklo na rubezhi nashoyi eri hocha lyudi z yavlyayutsya tut i ranishe she odne z rozkopanih zhitel nalezhalo do Milogradskoyi kulturi skifskogo chasu Za perekazami jmovirno selo otrimalo svoyu nazvu vid imeni Lyuta sina Svenelda ubitogo na comu misci pid chas polyuvannya Olegom knyazem drevlyanskim Sveneld buv pershim velmozheyu velikogo knyazya Kiyivskogo Yaropolka i ce vbivstvo stalo prichinoyu mizhusobnoyi vijni polyan iz drevlyanami Pro ce opisano v litopisi Nestora Povist vremennih lit tomu mozhna vvazhati sho rik pohodzhennya nazvi s Lyutizh syagaye 975 976 rr Ye zgadki pro te sho v 1240 r selo bulo spaleno j zrujnovano mongolo tatarami pid chas vzyattya Kiyeva U 1362 roci pislya bitvi na Sinih Vodah mizh mongolo tatarami ta Litvoyu kiyivske knyazivstvo a razom iz nim i selo Lyutizh vidijshlo pid vladu Litvi Pislya likvidaciyi u 1471 roci udilnogo Kiyivskogo knyazivstva bulo zaprovadzheno Kiyivske voyevodstvo kudi vvijshlo selo Lyutizh pid vladoyu Litovskogo voyevodi 1569 rik pislya Lyublinskoyi uniyi Kiyiv a razom iz nim i Lyutizh vidijshli do Polshi 1570 rik odna z pershih zgadok pro s Lyutizh napisana v ilyustraciyi Kiyivskogo zamku Zhiteli s Lyutizh vikonuyut na korist zamku povinnosti po tri dni orati pole kositi sino i vidvoziti v zamok vidbuvati vijskovu sluzhbu 1649 rik selo bulo vizvoleno z pid polskogo panuvannya i vklyucheno do skladu Bilgorodskoyi sotni Kiyivskogo polku zgidno z reyestrom 1659 rik pislya ukladennya Gadyackogo dogovoru pro peredachu Ukrayini pid vladu shlyahetskoyi Polshi korol Kazimir podaruvav Lyutizh i navkolishni sela getmanu Pravoberezhnoyi Ukrayini Pavlu Teteri 1692 rik pislya smerti Pavla Teteri selom nasilno zavolodiv kozackij polkovnik Vasil Iskrickij Pislya smerti V Iskrickogo v sichni 1700 roku polskij korol Avgust II peredav selo dvoryaninu Kazimiru Steckomu kotrij obijmav posadu kashtelyana kiyivskogo U jogo rukah selo perebuvalo najdovshe Z 1700 roku selo Lyutizh vidijshlo do Dimerskogo starostva U pershij polovini XVIII st selo perehodilo vid odnogo vlasnika do inshogo a ce prizvelo do zbidninnya selyan i spustoshennya sela 1796 rik pislya podilu Rechi Pospolitoyi i priyednannya Pravoberezhnoyi Ukrayini do Rosiyi Lyutizh uvijshov do skladu Kiyivskogo povitu Kiyivskoyi guberniyi Lyutizh stoyav posered neskinchennih lisiv tilki na shid selo malo vidkriti vidi na Dniprovski lugi Cherez vidsutnist poliv Lyutizh nikoli ne mav znachnogo naselennya Do 1800 roku v Lyutezhi ne bulo cerkvi Zhiteli hodili molitisya v Demidivskij skit de z nezapam yatnih chasiv bulo dvi derev yani cerkvi Iz dvoh skitskih cerkov u 1800 roci bula zbudovana prihodska Lyutizka Bogorodicka cerkva v im ya Rizdva Presvyatoyi Bogorodici Zemli cerkva mala 35 desyatin zdebilsh sinokosnoyi Naselyalo Lyutizh 511 osib Pislya reformi 1861 roku selyani stali vilnimi i otrimali neveliki nadili zemli za yaki splachuvali podatok groshima ta vidroblyali po 37 dniv na pomishika Sinelnikova yakomu nalezhalo selo U 1903 roci selo malo 154 gospodarstva naselennya skladalo 1299 zhiteliv iz nih cholovikiv 647 zhinok 652 Kozhne gospodarstvo malo 33 desyatini zemli pomishickoyi zemli bulo 600 desyatin U seli pracyuvala kuznya magazin vodyani mlini lisnictvo cerkovnoprihodska shkola 1 4 klasi funkcionuvala pozhezhna vishka kalancha Pislya revolyuciyi 1917 roku bilshoviki prijshli do vladi i pochali stvoryuvati miscevi radi U berezni 1918 roku mirne zhittya bulo perervane selo zajnyali nimci U Radyanskomu Soyuzi U 1919 roci selo bulo zahoplene bilshovikami i vidnovleno radyansku vladu Pochavsya pererozpodil zemli stvoryuvalis pershi kooperativi silska rada Pershim silskim golovoyu buv Mefodij Melnichenko piznishe na cij posadi pracyuvali Onikij Selega Petro Mahnovec Ulitku 1926 roku rozpochalos budivnictvo silskogo klubu U period z 1929 po 1930 rr u seli stvoreno kolgosp im T G Shevchenka Ce buv duzhe tyazhkij chas dlya selyan voni ne hotili viddavati svoyu hudobu svoyi nadili v kolektivne koristuvannya ale koli rozpochavsya proces rozkurkulennya selyan voni buli zmusheni zapisatisya v kolgosp Ne minuv selo i strashnij golodomor 1932 1933 rr Zabirali u selyan vse tomu vizhivali hto yak mig Najtyazhche bulo vdovam iz malimi ditmi ta samotnim lyudyam pohilogo viku Ryatuvalo te sho zhili blizko lisu de mozhna bulo vpolyuvati zajcya chi yakus zvirinu nazbirati yagid gribiv ta zloviti ribi Vid golodu v seli pomerlo blizko 15 cholovik Za period 1934 1941 rokiv u kolgospi bulo zbudovano fermu konyushnyu svinarnik molotarku shvejnu majsternyu Golovoyu kolgospu bulo obrano Kovalchuka Panasa piznishe Korsunenka Makara U seli vidkrivayetsya med punkt banya U zbudovanomu klubi provodyatsya tanci stvoreno hudozhnyu samodiyalnist a v budenni dni v klubi navchayutsya uchni 1 4 klasiv Nimecko radyanska vijna Do pochatku Nimecko radyanskoyi vijni 1941 1945 v seli nalichuvalos blizko 250 gospodarstv Smertelnij podih vijni lyutezhani vidchuli vzhe na svitanku 22 chervnya 1941 roku koli na stolicyu ta na yiyi okolici vpali pershi aviabombi Z pochatku vijni vijskovozobov yazani buli mobilizovani v Radyansku armiyu U lipni 1941 roku nimci zajnyali selo U period z 1941 r po 1943 r molod sela bulo vivezeno na roboti do Nimechchini Tih hto zalishivsya v seli gonili na primusovi roboti v lis Okupanti virubuvali tisyacholitnij lis i splavlyali jogo po Dnipru Za period okupaciyi nimci rozstrilyali shist odnoselchan yakih zapidozrili u zv yazkah iz partizanami a same Moskalenka Maksima Moskalenka Prokopa Moskalenko Fedoru Kovalchuk Yevdokiyu Kovalchuka Volodimira Mahnovec Odarku U drugij polovini veresnya 1943 roku vijska 38 yi armiyi peresliduyuchi voroga pidijshli do Dnipra Komanduvannya armiyi uhvalilo rishennya golovnij udar po vorogu nanesti v napryamku Lyutizha dlya togo shob zahopiti zruchnij placdarm na pravomu berezi i stvoriti umovi dlya nastupu na Kiyiv Cej placdarm vvijshov v istoriyu Drugoyi svitovoyi vijni pid nazvoyu Lyutizkogo i stav vihidnim punktom z vizvolennya Kiyeva vid nimeckih vijsk Pid chas Drugoyi svitovoyi vijni u listopadi 1943 roku z rajonu Lyutizkogo placdarmu bulo zdijsneno operaciyu z vidvoyuvannya Kiyeva u nacistskih okupantiv Dolayuchi opir voroga voyini 240 yi diviziyi pid komanduvannyam Terentiya Umanskogo zahopili v rajoni sela placdarm i tim samim stvorili spriyatlivi umovi dlya nastupnih bojovih dij U Lyutezhi jshli zhorstoki boyi Selo bulo spalene majzhe ponvistyu zalishilos 15 napivzrujnovanih budinkiv ta banya Zhiteli pered pochatkom forsuvannya Dnipra zalishili selo i perehovuvalis u lisi za 7 10 km vid Lyutezha U boyah za Lyutizh zaginulo 816 bijciv Radyanskoyi armiyi vosmero z nih buli udostoyeni zvannya Geroya Radyanskogo Soyuzu posmertno Nefodov P P Polyanskij M O Petrov O P Serditov S O Harkivec A P Cvilij P P Toporikov I P Trofimov A T Ne povernulos z polya boyu 184 lyutezhan Yihni imena vikarbovano v graniti i sered nih povnij kavaler Ordena Slavi nash zemlyak Volodimir Vitryanij Lyutizh pam yataye svoyih geroyiv Yihnimi imenami nazvani vulici sela Vidrestavrovani dvi bratski mogili u yakih pohovano 529 voyiniv sho vizvolyali Lyutizh Povoyenni roki 1945 1946 r r u Lyutizh povertalisya frontoviki i lyudi znovu uzhe vkotre dokladali velikih zusil shob vidbuduvati spalene vijnoyu selo Kolgosp im T G Shevchenka dopomagav u budivnictvi budinkiv sim yam zagiblih bulo rozpochato budivnictvo silskogo klubu biblioteki kolgospnih budivel feldshersko akusherskogo punktu magazinu Golovoyu kolgospu obrali Kiriyenka Maksima Matvijovicha piznishe na cij posadi pracyuvali Bondarenko Fedir Mitrofanovich Ivancha Buhman Majboroda a silskim golovoyu Skotarenka Grigoriya Stepanovicha piznishe na cij posadi pracyuvali Moskalenko I V Sivashenko M I Zhelihovskij S F Trubachova G M Mazan P A Lyudvichenko Ya A 1950 u Lyutezhi pochalo pracyuvati poshtove viddilennya U 1952 roci rozpochalos budivnictvo shkoli a v 1955 r shkola vpershe vidkrila svoyi dveri dlya uchniv 1959 rik kolgosp im Shevchenka bulo ob yednano z radgospom im Vasilyeva sho znahodivsya v seli Demidiv U Lyutezhi stvoryuyetsya viddilennya radgospu na choli z upravlyayuchim cim viddilennyam Pisarenkom Ye I piznishe na cij posadi pracyuvali Makoveckij I I Golovko F M U 1962 roci u zv yazku z budivnictvom Kiyivskoyi GES u Lyutizh pereselyayut zhiteliv iz Chernina Starosillya Rovzhiv Birok a takozh perebazovuyetsya Cherninskij ribkolgosp im Chapayeva golova Nesin M L Za rahunok pereselenciv kilkist naselennya zbilshilas z yavilis novi robochi miscya 1963 rik vidkrivayetsya dityachij sadok Barvinok 1967 rik u Lyutizhi stvoryuyetsya Ukrayinska virobnicha aklimatizacijna stanciya zhivih vodnih bioresursiv direktor Gojsa V P 1976 rik zasnovano ryatuvalnu stanciyu na Kiyivskomu vodoshovishi 1977 rik zbudovano nove primishennya silskoyi radi 1985 rik nakazom Ministerstva lisovogo gospodarstva v Lyutizhi na bazi Staropetrivskogo lisnictva bulo organizovano Staropetrivsku lisovu naukovo doslidnu stanciyu po selekciyi ta pidvishennyu produktivnosti lisiv direktor Morenko V S 1988 rik vidkrito novij FAP zaviduyucha Lionova A Ye 1990 rik zbudovano nove primishennya poshti U nezalezhnij Ukrayini 1992 rik u Lyutizhi zareyestrovana cerkva Rizdva Presvyatoyi Bogorodici pidporyadkovana Kiyivskij metropoliyi Ukrayinskoyi pravoslavnoyi cerkvi nastoyatelem hramu stav Protoiyerej Igor svyashennosluzhitel Burshta Igor Josipovich 2004 rik zbudovano nove primishennya Lyutizkoyi ZOSh I III st U 2006 roci na posadu silskogo golovi bulo obrano Savenok Tamaru Grigorivnu Sogodni koli v Lyutezhi narahovuyetsya 824 gospodarstva Teritoriya Lyutizkoyi silskoyi radi v mezhah naselenogo punktu stanovit 379 11 ga Metrichni knigi klirovi vidomosti spovidni rozpisi cerkov sv Ioanna Predtechi Rizdva Presvyatoyi Bogorodici s Lyutizh pripisni sela Birki Stari Petrivci Guta XVIII st Kiyivskogo pov i nam z 1797 r Kiyivskogo pov i gub HIH st Staropetrivskoyi volosti Kiyivskogo pov Kiyivskoyi gub zberigayutsya v CDIAK Ukrayini NaselennyaMova Rozpodil naselennya za ridnoyu movoyu za danimi perepisu 2001 roku Mova Kilkist ukrayinska 2220 97 28rosijska 61 2 67biloruska 3 0 05Total 2281 100SimvolikaGeraldichnij shit rozbitij hvilyastim sinim poyasom ta obramlenij zolotim kartushem prijnyatim u suchasnij geraldici gromad mist i sil Ukrayini ta zaproponovanim geraldistom A B Grechilom Geraldichnij shit iz kartushem uvinchanim uzhivanoyu v novitni chasi zolotom hliborobskoyu koronoyu tri zubci yakoyi nemov zrobleni z pshenichnogo kolossya U verhnomu chervonomu poli visotoyu u visoti shita vertikalno postavlenij sribnij shit vkritij chervonoyu emallyu pokladenij na perehresheni mechi rukiv yam donizu Pid shitom zeleni gilki livoruch geraldichno zelena dubova pravoruch geraldichno sosnova U nizhnomu zelenomu poli visotoyu u visoti shita zolotij tur yakij povernutij rogami pravoruch Polotnishe prapora gromadi sela Lyutizh maye pryamokutnu formu iz spivvidnoshennyam storin yak 2 3 Polotnishe podilene na tri rivni smugi verhnya sinya smuga serednya zhovta smuga j nizhnya zelena smuga Na polotnishi poseredini gerb gromadi sela Lyutizh Visota gerba dorivnyuye polovini visoti polotnisha KulturaUkrayinska poetesa Lina Kostenko sklala virsh Lyutizh u yakomu opisala smert litopisnogo Lyuta Poblizu sela roztashovana odnojmenna arheologichna pam yatka U 2009 roci v seli buv zbudovanij suchasnij stadion Dinaz Zaraz tut postijno provodyatsya matchi chempionatu Vishgorodskogo rajonu Kiyivskoyi oblasti Kiyeva ta inshi turniri Z 2001 roku v seli roztashovanij Vseukrayinskij centr profesijnoyi reabilitaciyi invalidiv Ministerstva socialnoyi politiki Ukrayini GalereyaCerkva Pam yatnik zagiblim u DSV Pam yatnik zagiblim u DSV Na berezi Hram Rizdva Presvyatoyi Bogorodici Hram Rizdva Presvyatoyi Bogorodici vid z vulici KomsomolskijDiv takozhPerelik naselenih punktiv sho postrazhdali vid Golodomoru 1932 1933 Kiyivska oblast DzherelaSajt Lyutizkoyi silskoyi radi 28 kvitnya 2020 u Wayback Machine PrimitkiSajt Vehovnoyi Radi maps vlasenko net ros https socialdata org ua projects mova 2001 Kostenko L V Vibrane K Dnipro 1989 S 375 ISBN 5 308 00376 9 Posilannyaforumkiev com Lyutizh v CDIAK Ukrayini 18 grudnya 2018 u Wayback Machine Ce nezavershena stattya z geografiyi Ukrayini Vi mozhete dopomogti proyektu vipravivshi abo dopisavshi yiyi