У Франції епохи старого порядку термін «князівство» (фр. principauté) мав подвійне значення — звичайна сеньйорія на чолі з феодалом, що носив титул принц, і суверенна (найчастіше квазісуверенна) держава на кордонах Франції. В україномовних текстах власника феодального французького князівства, як правило, титулують принцом (наприклад, принц ), а главу суверенного князівства — князем (наприклад, князь Монако). Винятком є князь суверенного князівства Оранж, титул якого, як правило, звучить як принц Оранський.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekEwTDAxdmJtRmpiMTh0WDFCaGJHRnBjMTlzWVY5dWRXbDBMbXB3Wnk4ek1EQndlQzFOYjI1aFkyOWZMVjlRWVd4aGFYTmZiR0ZmYm5WcGRDNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Також існували суверенні титули, створені для нащадків різних ліній родів монархів Франції, наприклад нащадків за чоловічою лінією, спадкових принців Королівства Франції — дофінів. Спочатку титул означав принців (графів) і звучав «дофін В'єнський». Сам титул виник від прізвиська [ru] — Дофін (Дельфін); після того як рід д'Альбон обірвався, його титулатуру успадковував представник Бургундського дому. Після того, як французький король 1349 року купив титул дофіна В'єнського, його носив офіційний спадкоємець престолу.
Прості принци
Князівство в першому значенні позначає володіння «простих принців» (фр. princes simples, як їх називає Жан Боден). По суті, це були піддані французької корони, звичайні барони, сеньйорія яких у силу різних причин іменувалася князівством. Такими були принци де Пуа з [en], принци де Шале з роду , принци де Тальмон з роду [ru] і принци де Субіз із роду [ru]. Правознавець Ля-Рок у XVII столітті визначав «простих принців» як шар титулованого дворянства, проміжний між графами і герцогами. Однак принц де Тальмон (як і багато інших принців) був васалом графа Пуату, що свідчить про те, наскільки умовною була межа між графами і «простими принцами».
Іноземні принци
На відміну від «простих», «іноземні принци» не визнавали себе підданими французької корони, а вважали себе юридично рівними французькому монарху як государі суверенних земель за межами Французького королівства. Здебільшого це були крихітні прикордонні князівства, затиснуті між Францією і сусідніми державами (переважно в складі Священної Римської імперії). З числа таких прикордонних князівств нині збереглися тільки Монако і Андорра.
«Іноземні принци» поділялися на тих, хто правив тільки на папері, де-юре (наприклад, Гізи як государі містечка Шато-Рено або [ru] як титульні государі Буйона) і тих, хто мав столицю за межами Франції і правив де-факто. Останніх іменували «суверенними принцами» (фр. princes souverains): такими були Латури як правителі [ru], [ru] як правителі [ru], Нассау в як правителі Оранжу, Гонзага як правителі [ru] і Грімальді () як правителі Монако.
Статус суверенного князівства мала й невелика провінція [en]. Існує документ за підписом Генріха IV, в якому Антуана де Грамона (правителя цих земель) названо «сувереном землі Бідаш».
«Іноземні принци» при французькому дворі мали низку привілеїв над перами Франції, що обумовлювало прагнення останніх придбати князівство за межами Франції і отримати від короля визнання як суверена. Зокрема, «іноземні принци» мали право не входити, а в'їжджати в королівську резиденцію (чи то на кареті, чи на ношах). Під час богослужіння в присутності французького короля вони мали право сидіти на особливому «табуреті» і схиляли коліна не на підлогу, а на спеціальну подушечку. Пери Франції, втім, не поспішали визнавати їх першості і з успіхом відстоювали свої права у французьких судах.
Примітки
- Власне, поняття «іноземного принца» означало не особливий титул, а суверенний статус, незв'язаність його володаря французькими законами. Princes étrangers могли титулуватися не лише князями/принцами, але й графами (як володарі [ru]) або герцогами (як правителі Буйону).
- При цьому суверенність цих «государів» була дуже умовною: князь Оранжу історично визнавав себе васалом графів Провансу, невшательські правителі визнавали юрисдикцію Священної Римської імперії, а князь Монако був вільним від феодальних зобов'язань стосовно герцога Савої.
Джерела
- Jonathan Spangler. The Society of Princes. Ashgate Publishing, Ltd., 2009. . Pages 41-53.
- Франсуа Вельде. Нотатки про титул принца у Франції [ 24 березня 2010 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Franciyi epohi starogo poryadku termin knyazivstvo fr principaute mav podvijne znachennya zvichajna senjoriya na choli z feodalom sho nosiv titul princ i suverenna najchastishe kvazisuverenna derzhava na kordonah Franciyi V ukrayinomovnih tekstah vlasnika feodalnogo francuzkogo knyazivstva yak pravilo tituluyut princom napriklad princ a glavu suverennogo knyazivstva knyazem napriklad knyaz Monako Vinyatkom ye knyaz suverennogo knyazivstva Oranzh titul yakogo yak pravilo zvuchit yak princ Oranskij Knyazhij palac v Monako Takozh isnuvali suverenni tituli stvoreni dlya nashadkiv riznih linij rodiv monarhiv Franciyi napriklad nashadkiv za cholovichoyu liniyeyu spadkovih princiv Korolivstva Franciyi dofiniv Spochatku titul oznachav princiv grafiv i zvuchav dofin V yenskij Sam titul vinik vid prizviska ru Dofin Delfin pislya togo yak rid d Albon obirvavsya jogo titulaturu uspadkovuvav predstavnik Burgundskogo domu Pislya togo yak francuzkij korol 1349 roku kupiv titul dofina V yenskogo jogo nosiv oficijnij spadkoyemec prestolu Prosti princiKnyazivstvo v pershomu znachenni poznachaye volodinnya prostih princiv fr princes simples yak yih nazivaye Zhan Boden Po suti ce buli piddani francuzkoyi koroni zvichajni baroni senjoriya yakih u silu riznih prichin imenuvalasya knyazivstvom Takimi buli princi de Pua z en princi de Shale z rodu princi de Talmon z rodu ru i princi de Subiz iz rodu ru Pravoznavec Lya Rok u XVII stolitti viznachav prostih princiv yak shar titulovanogo dvoryanstva promizhnij mizh grafami i gercogami Odnak princ de Talmon yak i bagato inshih princiv buv vasalom grafa Puatu sho svidchit pro te naskilki umovnoyu bula mezha mizh grafami i prostimi princami Inozemni princiNa vidminu vid prostih inozemni princi ne viznavali sebe piddanimi francuzkoyi koroni a vvazhali sebe yuridichno rivnimi francuzkomu monarhu yak gosudari suverennih zemel za mezhami Francuzkogo korolivstva Zdebilshogo ce buli krihitni prikordonni knyazivstva zatisnuti mizh Franciyeyu i susidnimi derzhavami perevazhno v skladi Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi Z chisla takih prikordonnih knyazivstv nini zbereglisya tilki Monako i Andorra Inozemni princi podilyalisya na tih hto praviv tilki na paperi de yure napriklad Gizi yak gosudari mistechka Shato Reno abo ru yak titulni gosudari Bujona i tih hto mav stolicyu za mezhami Franciyi i praviv de fakto Ostannih imenuvali suverennimi princami fr princes souverains takimi buli Laturi yak praviteli ru ru yak praviteli ru Nassau v yak praviteli Oranzhu Gonzaga yak praviteli ru i Grimaldi yak praviteli Monako Status suverennogo knyazivstva mala j nevelika provinciya en Isnuye dokument za pidpisom Genriha IV v yakomu Antuana de Gramona pravitelya cih zemel nazvano suverenom zemli Bidash Inozemni princi pri francuzkomu dvori mali nizku privileyiv nad perami Franciyi sho obumovlyuvalo pragnennya ostannih pridbati knyazivstvo za mezhami Franciyi i otrimati vid korolya viznannya yak suverena Zokrema inozemni princi mali pravo ne vhoditi a v yizhdzhati v korolivsku rezidenciyu chi to na kareti chi na noshah Pid chas bogosluzhinnya v prisutnosti francuzkogo korolya voni mali pravo siditi na osoblivomu tabureti i shilyali kolina ne na pidlogu a na specialnu podushechku Peri Franciyi vtim ne pospishali viznavati yih pershosti i z uspihom vidstoyuvali svoyi prava u francuzkih sudah PrimitkiVlasne ponyattya inozemnogo princa oznachalo ne osoblivij titul a suverennij status nezv yazanist jogo volodarya francuzkimi zakonami Princes etrangers mogli tituluvatisya ne lishe knyazyami princami ale j grafami yak volodari ru abo gercogami yak praviteli Bujonu Pri comu suverennist cih gosudariv bula duzhe umovnoyu knyaz Oranzhu istorichno viznavav sebe vasalom grafiv Provansu nevshatelski praviteli viznavali yurisdikciyu Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi a knyaz Monako buv vilnim vid feodalnih zobov yazan stosovno gercoga Savoyi DzherelaJonathan Spangler The Society of Princes Ashgate Publishing Ltd 2009 ISBN 0754658600 Pages 41 53 Fransua Velde Notatki pro titul princa u Franciyi 24 bereznya 2010 u Wayback Machine