Долинський Григорій Карпович герба власного (нар. бл. 1722 — пом. після 1799) — український військовий та державний діяч XVIII століття, поборник автономії Гетьманщини, ніжинський полковий осавул, батуринський підкоморій, член Другої Малоросійської колегії.
Григорій Долинський | |
![]() | |
Побуг | |
Народження: | 1722 1799 |
---|---|
Рід: | Долинські |
Нагороди: | ![]() |
Біографія
Народився близько 1722 року у родині бунчукового товариша Карпа Долинського, сина батуринського сотника й «дворянина» часів гетьмана Івана Мазепи Якова Івановича Долинського-Сучченка. Почав службу в 1739 канцеляристом при Ніжинській полковій канцелярії, а в 1741 дістав посаду у Генеральній Військовій Канцелярії. 23 вересня 1745 став другим, а 8 березня 1754 — першим ніжинським полковим осавулом, аж до 16 жовтня 1762 по звільненню у званні бунчукового товариша.
Упродовж 1755-60 років Григорій Долинський обіймав посаду головного наглядача над поштою по Київському тракту; зазначалось, що своєю старанною працею й заощадливою політикою він приніс прибутки Малоросійському скарбу до 8000 рублів. 1760 року Григорій Долинський був присутнім спільно з генеральним підскарбієм в експедиції «національнаго Батуринскаго строенія». Наступного року був призначений наглядачем та управителем коронними селами Ніжинського, Гадяцького та Переяславського полків. Надалі виконував обов'язки головного економа гетьмана Кирила Розумовського, а 3 квітня 1764 року став батуринським підкоморієм й на цій посаді пропрацював аж 1779.
Весною 1767 року відбулися вибори представника від шляхетства Ніжинського та Батуринського повітів до імперської Законодавчої комісії. Спершу на з'їзді 29 березня делегатом обрали земського суддю Лаврентія Селецького й склали текст наказу, в якому містилася, зокрема, вимога про обрання нового гетьмана. Остаточний текст вирішили обговорити 28 квітня. Утім, Селецький виявився прихильником президента Малоросійської колегії Петра Рум'янцева й запропонував ухвалити відредагований документ. Жоден із присутніх на з'їзді 55 делегатів не погодився з підставним текстом й замість Селецького послом обрали Григорія Долинського. Дізнавшись про таке «зухвальство», Рум'янцев скасував голосування й наклав на неслухняних виборців чималий штраф у 550 карбованців. Долинського також затримали, оштрафували, позбавили усіх прав й засудили на довічне ув'язнення. Невдовзі російський уряд скасував цей вирок й оголосив амністію. Втім, заява-протест підкоморія та його товаришів проти жорстокого поводження поширилися всією Лівобережною Україною.
Григорій Карпович мужньо тримався під час слідства й суду. На його щастя, Ніжинська справа не завадила службовій кар'єрі. Він продовжив виконувати обов'язки підкоморія, 22 вересня 1779 одержав чин надвірного радника у ранзі сухопутного підполковника, в 1782 був обраний депутатом «къ высочайшему двору», упродовж 1783-84 років входив до складу Другої Малоросійської колегії, щоправда, не одержуючи в останній платні. 22 березня 1784 він був призначений головою верхнього земського суду Новгород-Сіверського намісництва. Дійсний статський радник, в 1787 був вшанований орденом св. Володимира IV ступеня за вислугу на службі. Сенатори Воронцов і Наришкін, відвідуючи доручений Григорію Долинському повіт, виписали йому похвалу; Олександр Безбородько, аристократ з України, що зробив блискучу кар'єру в Санкт-Петербурзі, також зауважував, що він «кращий багатьох інших» урядників.
Долинський мав широкі родинні й особисті зв'язки як в Україні, так і в імперській столиці. Він підтримував близькі стосунки з Кирилом Розумовським, приятелював з родиною Сулим, Опанасом Лобисевичем, навіть примирився з фельдмаршалом Румянцевим. Через літній вік Григорій Карпович провів 1790 рік у домашній відпустці, полишивши обов'язки голови Верхнього Земського Суду на А. Рачинського. Коли стан здоров'я покращився він повернувся на службу, але вже у Чернігові, де працював суддею. На цій посаді Долинський залишався до ліквідації намісництва. Останні роки діяч провів у своєму маєтку у селі Пекарів. Точна дата смерті невідома, але це сталося до 21 березня 1799. Його сім'я жила у Пекареві у новому родовому маєтку до революції 1917 року.
Сім'я
- Дружина: Марфа Іванівна Лашкевич (пом. до 1783), друга дружина, дочка стародубського міського отамана; вона також вийшла заміж вдруге, в першому шлюбі була за Степана Семеновича Березовського.
- Сини: Іван (1746—1809), Яків, Федір, Григорій, Петро; від другого шлюбу — Олександр.
- Доньки: Олена (від першого шлюбу), Надія та Уляна (від другого шлюбу).
Примітки
- Томазов В.В. ДОЛИНСЬКІ // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — 518 с. : іл. — .
Джерела
- Оглоблин О. Люди старої України. — Мюнхен : Видавництво «Дніпрова хвиля», 1959. — С. 24-32.
- Модзалевский, Вадим Львович (1882—1920). Малороссийский родословник [ 22 березня 2020 у Wayback Machine.] / [В. Л. Модзалевский]. — Киев, Т. 1 : А — Д. — 1908. — с. 428—429
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Dolinskij Dolinskij Grigorij Karpovich gerba vlasnogo nar bl 1722 pom pislya 1799 ukrayinskij vijskovij ta derzhavnij diyach XVIII stolittya pobornik avtonomiyi Getmanshini nizhinskij polkovij osavul baturinskij pidkomorij chlen Drugoyi Malorosijskoyi kolegiyi Grigorij DolinskijPobug Narodzhennya 1722 1722 1799Rid DolinskiNagorodi Orden Svyatogo VolodimiraBiografiyaNarodivsya blizko 1722 roku u rodini bunchukovogo tovarisha Karpa Dolinskogo sina baturinskogo sotnika j dvoryanina chasiv getmana Ivana Mazepi Yakova Ivanovicha Dolinskogo Suchchenka Pochav sluzhbu v 1739 kancelyaristom pri Nizhinskij polkovij kancelyariyi a v 1741 distav posadu u Generalnij Vijskovij Kancelyariyi 23 veresnya 1745 stav drugim a 8 bereznya 1754 pershim nizhinskim polkovim osavulom azh do 16 zhovtnya 1762 po zvilnennyu u zvanni bunchukovogo tovarisha Uprodovzh 1755 60 rokiv Grigorij Dolinskij obijmav posadu golovnogo naglyadacha nad poshtoyu po Kiyivskomu traktu zaznachalos sho svoyeyu starannoyu praceyu j zaoshadlivoyu politikoyu vin prinis pributki Malorosijskomu skarbu do 8000 rubliv 1760 roku Grigorij Dolinskij buv prisutnim spilno z generalnim pidskarbiyem v ekspediciyi nacionalnago Baturinskago stroeniya Nastupnogo roku buv priznachenij naglyadachem ta upravitelem koronnimi selami Nizhinskogo Gadyackogo ta Pereyaslavskogo polkiv Nadali vikonuvav obov yazki golovnogo ekonoma getmana Kirila Rozumovskogo a 3 kvitnya 1764 roku stav baturinskim pidkomoriyem j na cij posadi propracyuvav azh 1779 Vesnoyu 1767 roku vidbulisya vibori predstavnika vid shlyahetstva Nizhinskogo ta Baturinskogo povitiv do imperskoyi Zakonodavchoyi komisiyi Spershu na z yizdi 29 bereznya delegatom obrali zemskogo suddyu Lavrentiya Seleckogo j sklali tekst nakazu v yakomu mistilasya zokrema vimoga pro obrannya novogo getmana Ostatochnij tekst virishili obgovoriti 28 kvitnya Utim Seleckij viyavivsya prihilnikom prezidenta Malorosijskoyi kolegiyi Petra Rum yanceva j zaproponuvav uhvaliti vidredagovanij dokument Zhoden iz prisutnih na z yizdi 55 delegativ ne pogodivsya z pidstavnim tekstom j zamist Seleckogo poslom obrali Grigoriya Dolinskogo Diznavshis pro take zuhvalstvo Rum yancev skasuvav golosuvannya j naklav na nesluhnyanih viborciv chimalij shtraf u 550 karbovanciv Dolinskogo takozh zatrimali oshtrafuvali pozbavili usih prav j zasudili na dovichne uv yaznennya Nevdovzi rosijskij uryad skasuvav cej virok j ogolosiv amnistiyu Vtim zayava protest pidkomoriya ta jogo tovarishiv proti zhorstokogo povodzhennya poshirilisya vsiyeyu Livoberezhnoyu Ukrayinoyu Grigorij Karpovich muzhno trimavsya pid chas slidstva j sudu Na jogo shastya Nizhinska sprava ne zavadila sluzhbovij kar yeri Vin prodovzhiv vikonuvati obov yazki pidkomoriya 22 veresnya 1779 oderzhav chin nadvirnogo radnika u ranzi suhoputnogo pidpolkovnika v 1782 buv obranij deputatom k vysochajshemu dvoru uprodovzh 1783 84 rokiv vhodiv do skladu Drugoyi Malorosijskoyi kolegiyi shopravda ne oderzhuyuchi v ostannij platni 22 bereznya 1784 vin buv priznachenij golovoyu verhnogo zemskogo sudu Novgorod Siverskogo namisnictva Dijsnij statskij radnik v 1787 buv vshanovanij ordenom sv Volodimira IV stupenya za vislugu na sluzhbi Senatori Voroncov i Narishkin vidviduyuchi doruchenij Grigoriyu Dolinskomu povit vipisali jomu pohvalu Oleksandr Bezborodko aristokrat z Ukrayini sho zrobiv bliskuchu kar yeru v Sankt Peterburzi takozh zauvazhuvav sho vin krashij bagatoh inshih uryadnikiv Dolinskij mav shiroki rodinni j osobisti zv yazki yak v Ukrayini tak i v imperskij stolici Vin pidtrimuvav blizki stosunki z Kirilom Rozumovskim priyatelyuvav z rodinoyu Sulim Opanasom Lobisevichem navit primirivsya z feldmarshalom Rumyancevim Cherez litnij vik Grigorij Karpovich proviv 1790 rik u domashnij vidpustci polishivshi obov yazki golovi Verhnogo Zemskogo Sudu na A Rachinskogo Koli stan zdorov ya pokrashivsya vin povernuvsya na sluzhbu ale vzhe u Chernigovi de pracyuvav suddeyu Na cij posadi Dolinskij zalishavsya do likvidaciyi namisnictva Ostanni roki diyach proviv u svoyemu mayetku u seli Pekariv Tochna data smerti nevidoma ale ce stalosya do 21 bereznya 1799 Jogo sim ya zhila u Pekarevi u novomu rodovomu mayetku do revolyuciyi 1917 roku Sim yaDruzhina Marfa Ivanivna Lashkevich pom do 1783 druga druzhina dochka starodubskogo miskogo otamana vona takozh vijshla zamizh vdruge v pershomu shlyubi bula za Stepana Semenovicha Berezovskogo Sini Ivan 1746 1809 Yakiv Fedir Grigorij Petro vid drugogo shlyubu Oleksandr Donki Olena vid pershogo shlyubu Nadiya ta Ulyana vid drugogo shlyubu PrimitkiTomazov V V DOLINSKI Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2004 T 2 G D 518 s il ISBN 966 00 0405 2 DzherelaOgloblin O Lyudi staroyi Ukrayini Myunhen Vidavnictvo Dniprova hvilya 1959 S 24 32 Modzalevskij Vadim Lvovich 1882 1920 Malorossijskij rodoslovnik 22 bereznya 2020 u Wayback Machine V L Modzalevskij Kiev T 1 A D 1908 s 428 429