Історія солевидобутку у Південній Слобожанщині
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelU0THlWRU1DVTVSaVZFTUNWQ05TVkVNU1U0TnlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1pVkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNNRjhsUkRBbE9URWxSREFsUWpBbFJERWxPRFVsUkRBbFFrTWxSREVsT0RNbFJERWxPRElsUkRFbE9ERWxSREVsT0VNbFJEQWxRa0VsUkRBbFFqZ2xSREVsT0RWZkpVUXhKVGd4SlVRd0pVSkZKVVF3SlVKQ0pVUXdKVUkxSlVRd0pVSkdKVVF4SlRnd0pVUXdKVUpGSlVRd0pVSkRKVVF3SlVJNEpVUXhKVGd4SlVRd0pVSkNKVVF4SlRrMkpVUXdKVUl5TG1wd1p5OHlOVEJ3ZUMwbFJEQWxPVVlsUkRBbFFqVWxSREVsT0RjbFJEQWxRakFsUkRFbE9ESWxSREFsUWtFbFJEQWxRakJmSlVRd0pUa3hKVVF3SlVJd0pVUXhKVGcxSlVRd0pVSkRKVVF4SlRnekpVUXhKVGd5SlVReEpUZ3hKVVF4SlRoREpVUXdKVUpCSlVRd0pVSTRKVVF4SlRnMVh5VkVNU1U0TVNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ1FpVkVNQ1ZDTlNWRU1DVkNSaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNReVZFTUNWQ09DVkVNU1U0TVNWRU1DVkNRaVZFTVNVNU5pVkVNQ1ZDTWk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Початки солеваріння у Південній Слобожанщині
Перші письмові згадки про Торські соляні озера датуються 60-70-ми роками XVI ст. У «Розрядній книзі 1475—1598 рр.» станичним головам пропонувалося року 1571 «стояти на Дінці, при соляних озерах». Всі свідчення «Книги, глаголемой Большой чертеж» (1627 р.) про Торські соляні озера, стосуються кінця XVI ст. (В.О.Пірко та ін.).
Українські історики Д.Багалій та А.Слюсарський вважали, що початок організованого солеваріння на Торі слід датувати 1599-1600 роками.
У актах Московської держави зустрічаємо дізнання в канцелярії Розряду (Військового відомства) сина рильського пушкаря А.Васильєва, який переповідає, що 1619 р. він з білгородцем Опашком Маденовим був на Сіверському Дінці з метою «варити сіль і для звіриного бою, і для меду» Цікаво, що А.Васильєву судилося за короткий час побувати у різних країнах — був у полоні у татар, потім із українськими чумаками пішов до литовського міста Голтви, звідти — до Києва, потім подорожував на Тор, був у Святогірському монастирі. За ці подорожі після повернення у Московську державу він і потрапив на дізнання до Військового відомства.
Письмово зафіксовано розповідь мешканця містечка Валуйок Поминка Котельникова: «…нині на тих озерах із Білгорода, і з Валуйок, і з Оскола, і з Єльця, і Курська, і з Лівен, і з Воронежа охочі люди щорік варять сіль, а від татар роблять укріплення. І він, Поминко, минулого 133 (тобто 1625 р.) біля озер був і сіль для себе варив».
Отже, вже на межі XVI-XVII ст. влітку на Тор приїздили жителі сіл Слобідської і Лівобережної України для промислу солі шляхом її виварки.
Локалізація солеварень
Наявні історичні джерела свідчать, що постійне солеваріння на Торських соляних озерах, — що на Слобожанщині, в межах сучасного міста Слов’янськ, — можна віднести до кінця XVI ст. Поступово навколо озер почали створюватися постійні солеварні, будувалися хати й остроги для охорони населення, солеварень та соляних обозів. У 1645 р. заснована фортеця Тор, яку у народі називали Соляним містечком. З цього часу почалося спорудження казенних солеварень, які давали до 10 тис. пудів солі на рік. Напади татар (особливо 1697, коли були зруйновані торські соляні варниці), зловживання «приказних людей», низька концентрація солі у Торських озерах, а також голод 1699 р. і чума 1701 р. обумовили практичне призупинення солеваріння на Торі. Відродження його відбувається в основному у 1710-1715 рр. шляхом цікавого економічного експерименту: була впроваджена добова оренда казенних випарювальних сковорід. При цьому мито та інші податки вже не сплачувалися. У 1683 р. сухарівські козаки виявили якіснішу сировину для солевидобутку — колодязну ропу поблизу р. Бахмут (сьогодні через обміління — р. Бахмутка). Співвідношення води і солі у колодязній ропі Бахмуту становило 7:2 проти 14:1 на Торі. У зв’язку з вказаними факторами виробництво солі почало активно розвиватися на Бахмуті.
Техніка та технологія солеваріння
Донецькі історики В.О. Пірко та М.В. Литвиновська відстежують два основних етапи: перший — з кінця XVI до початку XVIII ст., коли приїжджі чумаки, а з 60-х рр. XVII ст. і казенні робітники виварювали сіль у невеликих казанах; другий — з початку XVIII ст. і до 1782 р., коли солеварні заводи на Торі і в Бахмуті перетворилися у казенну мануфактуру і на них випарювали сіль у великих сковородах.
Уявлення про техніку і технологію солеваріння на першому етапі дає опис С. Титова від 1665 р.: «На Торських озерах для виварки солі казною збудовані три курені з очищених колод, криті луб’ям. У довжину ті курені 46 сажнів, у ширину — по З сажні. В тих куренях 15 печей худих, 25 печей добрих, а в тих печах вмазані 20 казанів, 20 казанів з печей вийняті. І всі ті казани худі, у багатьох місцях погоріли і полагоджені… У тих куренях 40 корит великих і малих, стільки ж і садівниць, козубів з кори дерев, якими з казанів сіль вибирають, 4 цеберки, 2 черпала… На Торських же озерах побудовані дві комори з соснового лісу, криті луб’ям, у них зберігають казенну сіль». Комори мали розмір 1,5 х 3,5 сажнів.
У куренях викопували в землі ями, стінки яких оббивали кіллям і вимащували глиною. Ці ями і виконували функції печей, над якими встановлювалися казани, що наповнювалися соляною ропою з озер. Паливом для виварки солі служили дрова (поблизу були Маяцький та Теплинський ліс). У залежності від погоди і якості дров випарювання одного казана тривало протягом 1-1,5 доби. Кожен казан давав 10-12 пудів солі. За літо на промислах у 60-70-х рр. XVII ст. вироблялося до 600 тис. пудів солі.
Багаторічний досвід показав, що найбільш економним є такий спосіб виварювання, коли воду поступово доливають у казан, а форма казана повинна максимально наближатися до корита чи сковороди. Тому наступним кроком у вдосконаленні техніки і технології було саме застосування сковорід, які мали чотирикутну форму, в довжину досягали 2,5 сажнів, а в ширину — 2 сажні9. Сковороди робилися кованими і виготовлялися на місці з листового заліза, що доставлялося з Тули. Площа сковороди становила 4,5 м², глибина — більше 0,3 м. На виготовлення однієї сковороди на підставі звітів Бахмутського заводу за 1754-1763 рр. витрачали від 59 до 91 листів заліза вагою від 45 до 57 пудів.
Найбільш суттєво вплинули на техніку і технологію українського солеваріння нововведення члена Петербурзької Академії наук Г.Ф. Юнкера, який у 1737 р. був призначений наглядачем Бахмутських і Торських соляних заводів. З вересня 1737 р. по квітень 1740 р. він вивчав досвід солеваріння у Німеччині, зокрема був у Фрайберзі, де зустрівся з групою студентів, серед яких був М.Ломоносов. З цього часу Г. Юнкер залучав М. Ломоносова до перекладів, фахових підрахунків і описів тощо. Г. Юнкер розробив план перебудови заводів на Торі й Бахмуті.
Основна увага приділялася Торським промислам. Планувалося побудувати удосконалені варниці, спочатку на 48 сковородах, і виварювати в них близько 1,2 млн пудів солі на рік. Це дозволило б довести загальне виробництво солі на Торських і Бахмутських заводах до 2 млн пудів на рік, щоб задовольнити потреби у солі населення провінцій між Дніпром і Доном. Бахмутські заводи планувалося перенести на берег Сіверського Дінця, по якому передбачалося сплавляти ліс, а ропу з Бахмута доставляти по трубопроводу. Труби сподівалися виготовити з чавуну, виплавленого з місцевих руд.
Другий, якісно вищий етап застосування техніки і технології солеваріння (з початку XVIII ст.) описаний академіком Й.А. Гільденштедтом (1774 р.). Соляні варниці (цехи) в Торі мали на той час 40 м у довжину і понад 8,5 м у ширину. Висота стін становила близько 2,5 м, а висота даху — близько 3 м. У торцях даху знаходилися прорізи приблизно 0,4 м у ширину для виходу диму і парів. Всередині варниці, уздовж подовжньої стіни на відстані 2 м розташовувалися 6 круглих печей, діаметром понад 4 м. Уздовж подовжньої відкритої стіни проти кожної печі знаходилися ями, верхня частина отвору яких становила більше 3 м², близько 1,8 м завглибшки. У яму відкривалися дверцята печей, під якими знаходився зольник. Ґрати над зольником були виготовлені з цегли. Висота печі досягала 1,5 м, але над долівкою варниці вона виступала приблизно на 45 см, решта була заглиблена в землю. Над піччю підвішувалася до поперечних балок варниці сковорода. Сам процес солеваріння, за версією В.О.Пірка, проходив так: «Виварка солі розпочиналася з розпалювання печі і підігрівання сковороди. Нагріту сковороду наповнювали поступово соляною ропою, підігріваючи її до утворення кристалів. Це займало половину часу, необхідного на випарку ропи. З утворенням кристалів припиняли наповнення сковороди ропою, продовжуючи виварку на меншому уже вогні. Під час кипіння ропи на дно сковороди клали чотирикутні залізні сковорідки — машотки, завбільшки 0,9 м², глибиною до 3 см. У центрі такої сковорідки знаходився вертикальний стержень для її установки. У ці сковорідки під час першої половини варіння осідали вапнякові і піщані домішки. Цей осад називався глеєм і викидався або використовувався для відгодівлі тварин. Після 6-ти годинного в Бахмуті і 12-ти годинного варіння в Торі сіль вибирали зі сковороди і зсипали в садівниці, де вона утримувалася доти, поки не стікав залишок ропи (фактично до закінчення наступної виварки). Ропа, що залишилася в сковороді після зняття солі, випарювалася до кінця. З неї одержували так звану гаманну сіль. З однієї сковороди за добу її набиралося до 7-10 пудів. До отвору садівниці над бочкою (старушницею) підвішували мочалку або звичайну ганчірку, на яку осідала чиста і дрібна сіль, що називалася баренцевою.»
Що стосується забору ропи, то він здійснювався біля р. Бахмут у спеціально збудованих 5-ти колодязях, між якими були прокладені труби і жолоби для гідротранспорту ропи. Почали використовувати насоси («наливні машини») для відкачки розсолу. Інфраструктура солепромислу включала склади для солі, вугілля, сковорідного заліза, інструменту, майстерні, шляхи сполучення. За описом 1767 р. серед інструменту згадуються: бур для свердління каміння понад 9 м завдовжки, 14 інших бурів, у тому числі два великих, для свердління колодязів, вагою по 2 пуди 30 фунтів, інші маленькі для свердління насосних дерев’яних труб. При Торському заводі знаходився «воловий двір», що складався з двох хлівів для волів.
Таким чином, процес вдосконалення солевидобування на Донбасі привів до того, що у XVIII ст. соляні помисли являли собою мануфактури з сучасною на той час технікою та європейською технологією.
Продуктивність солеварень
Динаміка солевидобування на Бахмутських та Торських промислах показана у таблиці.
З 1874 р., з використанням вугілля як палива, нової техніки (бурового обладнання, парових машин, випарювальних та сушильних агрегатів), а також геологічних досягнень у пошуках концентрованих соляних розчинів, було розпочато індустріальне виробництво кухонної солі. Найбільший завод купця І.П. Скараманга в Бахмуті (зараз місто Артемівськ) виварював до 1,9 млн пудів солі на рік.
Робітничі і керівні кадри солеварень
На перших етапах солеваріння його виконували просто охочі селяни з різних місць (в основному між Доном і Дніпром). Так В.О.Пірко зазначає, що у 1664-1665 рр. в збудованих біля озер «куренях» приїжджих солеварів з Цареборисова, Чугуєва, Салтова, Нового Осколу, Усерда, Рибінська, Сум, Харкова, Землянська, Рузи, Зінькова, Грунська, Змієва, Лебедина, Охтирки, Колонтаєва, Котельви, Брянська, Богацька, Боровеньки, Олешні, Полтави в 323 котлах виварювали сіль 648 чумаків та їхніх робітних людей, а 95 котлів стояли пустими. Якщо взяти до уваги, що кожен з 648 чумаків вивіз з Тору лише по 60 пудів солі, що помістилися на одній двоволовій мажі, то разом вони наварили за літо близько 39 тис. пудів солі.
З плином часу солеварне ремесло все більше потребувало кваліфікованої праці, що спричиняє успадкування самої професії «солевар». За списком 1765 р., справжніх солеварів на промислах було 235 із загального числа 1041 осіб, що числилися в солеварній команді. Розрізняли власне солеварів та помічників солеварів. Виникають також «солепромисловці». Керівництво всіма промислами трималося під контролем уряду і здійснювалося кваліфікованими фахівцями (приклад — академік Г. Юнкер).
Історія геологічних пошуків (XIX ст.)
Попри те, що сіль у Донбасі виварювали з давніх часів, навіть на початку XIX ст. ніхто не міг відповісти, як вона тут виникла і звідки з’явилася в озерах.
У 1803 р. при спорудженні гірничої виробки під Луганським каналом (верхів’я річки Лугань) вперше була знайдена мінеральна сіль. Маркшейдер Чернявський повідомив про це берг-колегію й директора Луганського ливарного заводу К. Гаскойна. Дослідження зразків у Гірничому корпусі підтвердили знаходження кам’яної солі, але чиновники берг-колегії з невідомих причин «поховали» це відкриття в своїх архівах.
У 1818 р. гірничий інженер Є.П. Ковалевський провів дослідження Бахмутських і Слов’янських соляних джерел, в т.ч. за допомогою геологічних свердловин. За описом Є.П. Ковалевського, всі свердловини мали «однаковий ґрунт: під шаром наносу лежить глина, яка переходить на глибині в тальк і, нарешті, розірвані пласти зруйнованого гіпсу… Немає сумніву, що шар гіпсу поширюється далі в глибину, причому головне соляне джерело повинно знаходитися під ним… Чи можливо такі важливі ознаки, що дають надію на відкриття в цих місцях кам’яної солі, залишити без уваги?».
Розроблений Ковалевським план проведення геологічних розвідок Донецького кряжу започаткував його наукове вивчення й став базою пошуку різноманітних корисних копалин. Подальші дослідження, проведені Гірничою радою Луганського заводу (розвідки О.Б. Іваницького та К.І. Томілова), з’ясували, що в будові Бахмутської улоговини беруть участь делювіальні* глини, кам’яновугільна формація, червоні пісковики, кейпери та крейдяні відклади.
Значним кроком до відкриття кам’яної солі стали результати геологічних розвідок О.П. Карпинського, які проводилися за маршрутом будівництва залізниці між Харковом та Таганрогом (1869 — 1870 рр.). За думкою вченого, кам’яна сіль могла знаходитися тільки в пермських відкладах, ознаками яких у цьому випадку виступають такі супутники солі як гіпси. Для з’ясування цього припущення в Бахмуті під керівництвом видатного геолога О.В. Гурова були закладені пошукові свердловини, проведення яких фінансував таганрозький купець І.П. Скараманг. У 1871 р. свердловини потрапили на пласти кам’яної солі (перший пласт на глибині 104 м, другий — 146 м), причому досягти підошви другого пласта не вдалося, незважаючи на заглиблення свердловини в нього на 19 м. Дослідженнями також були виявлені два горизонти підземних вод. Перший — це горизонт пливунів і водонасичених кварцових пісків (глибина близько 15 м, вода має солонуватий смак). Другий — це горизонт гіпсу й ангідриту верхнього ярусу пермської системи (глибина приблизно 103 м). Вода тут являє собою розсіл (22о Боме), що підіймається угору. Таким чином, була підтверджена гіпотеза Є.П. Ковалевського про наявність у Донбасі покладів кам’яної солі й перенесення її розчинів у джерела й озера.
Сучасні дані свідчать, що Артемівське родовище утворилося 200-270 млн років тому внаслідок кристалізації й осадження солі в т.з. Східно-Європейському (Пермському) морі, яке відділилось від давнього океану Тетіса й опинилось у зоні особливо жаркого клімату. Витягнута на захід морська затока, яка вкривала сучасний Донбас, часто пересихала й знову наповнювалася водою, що зумовило формування характерної шаруватої текстури соляних пластів.
Приблизна площа Артемівського родовища становить 45 км², а разом з покладами слов’янської групи — близько 100 км². Максимальна глибина покладів сягає 450 м. У їх склад входять 19 пластів кам’яної солі різної потужності (максимальну товщину має Брянцевський пласт — 44 м).
Перша соляна шахта
У 1876 р. поблизу села Брянцевка, на правому березі ріки Мокра Плотва, гірничим інженером І. Г. Шановим було розпочато буріння свердловини, яка досягла глибини 292 м й перетнула 9 соляних пластів, серед яких був 40-метровий пласт, названий пізніше Брянцевським. Виявлені величезні запаси солі сприяли будівництву першої соляної шахти, яка була закладена в 1879 р. приватною промисловою компанією М.І. Летуновського. Ствол був розташований за 170 м на північний захід від «урядової» геологічної свердловини. У 1881 р. Брянцевська копальня (зараз рудник № 1-3 ВО «Артемсіль», м.Соледар) була введена в експлуатацію, причому вже за перші 4 місяці роботи вона видала понад 4 тис. тонн солі.
Робочий горизонт був розташований на глибині 121 м від поверхні й розробляв спочатку тільки верхню частину пласта. Шахта мала лише один ствол діаметром 3,6 м, який у верхній частині мав муроване водостійке кріплення з тесаного пісковику товщиною 36 см. Вінець мурованого кріплення розміщувався на глибині 30 м у масиві твердого ангідриту. Нижче використовували дерев’яне кріплення. Від ствола йшли 2 штреки (довжиною 13 м, шириною — 3,5 м і висотою — 2,1 м), завдяки яким ствол поєднувався з двома головними паралельними галереями, що мали 13 м ширини й приблизно 250 м довжини. Подальшу розробку вели горизонтальними галереями, які розташовували перпендикулярно й паралельно головним, причому між ними для підтримання покрівлі формували опорні цілики 11 х 11 м. У залежності від нахилу пласта (в середньому близько 6о) висота галерей становила від 8,5 до 15 м, що зумовлено формуванням однакової товщини покрівлі.
Підготовчі роботи включали попередню проходку штреків висотою 2,1 м на всю ширину видобувної галереї, а очисні — стелеуступну розробку її покрівлі до заданої висоти. В обох випадках використовували буро-підривні роботи. Буріння вели за допомогою ручних машин системи Макдермота (вага близько 60 кг). Кожну машину обслуговували двоє гірників, які переносили її в місце розташування чергового шпура, встановлювали й шляхом ручного обертання бура вели буріння. Довжина шпурів становила від 0,9 до 1,4 м. Продуктивність праці двох шахтарів на одній машині зазвичай дорівнювала 30 — 35 м шпурів за одну зміну (10 годин). Як вибухова речовина використовувався звичайний чорний порох, склад якого пізніше дещо змінили (для запобігання забрудненню дрібної солі зменшили процентну кількість вуглецю).
Утворені в результаті вибухових робіт купи солі (дрібної та кускової) завантажували у вагонетки й по рейках транспортували до ствола. Вагонетки були особливої (наближеної до куба) форми і вміщували від 600 до 900 кг солі (в залежності від розміру соляних грудок). Відкатка виконувалась вручну, пізніше — за допомогою коней. Підйом вагонеток здійснювали кліттю. Для цього використовували 100-сильну підйомну парову машину, виготовлену в Кельні.
Вентиляція здійснювалася за всмоктувальною схемою вентилятором Гібаля, який приводили в дію 10-сильною паровою машиною. Продуктивність вентилятора становила 405 м³ за хвилину. Він розташовувався назовні надшахтної будівлі в кам’яному «кожусі» та поєднувався трубою з повітряним герметичним відділенням ствола.
У 1885 р. на Брянцевській копальні працювало близько 800 робітників. Сіль вивозили головним чином у Польщу, Литву, на Кавказ. У цей час розробку родовища почала група ще з п’яти шахт, найбільшою з яких була «Нова Величка». У 1889 р. всі соляні шахти було продано французькому акційному товариству на чолі з президентом Самсе, яке проводило розробку солі до 1917 р.
У радянські часи рудник № 1 (Брянцевська шахта) поступово модернізувався, і завдяки сприятливим гірничо-геологічним умовам та винятково багатим покладам, став одним з лідерів солевидобутку в Європі. Без перебільшення можна стверджувати, що марка «Артемсолі» й сьогодні добре відома практично в кожній оселі України, у багатьох країнах світу.
Зараз стара частина рудника № 1-3 перетворена на підземний музей. Передусім, тут вражає підземна архітектура. «Соляна зала блискоче при світлі ламп, як льодовий палац. Засліплююча арктична краса. Сяюча полярна чистота» (за письменником М.Л. Слонимським). Особливу естетичність залам придає «геологічний декор» — т.з. річні кільця солеутворення, які формують на стінах камер своєрідний соляний орнамент.
Рідкісними знахідками є відклади органіки в соляному масиві, а також дорогоцінні кристали, що включають порожнини, заповнені повітрям, або рідиною. Їх унікальність зумовлена тим, що в порожнинах знаходиться справжня вода давнього Пермського моря, якій більше 200 млн років, а повітря — частка первісної атмосфери тих часів. Такий кристал неначе пов’язує нас з вічністю… До музейного комплексу увійшла підземна церква, яка в добрих гірничих традиціях була споруджена ще за часів М.І. Летуновського. На жаль, після революції 1917 р., у дусі атеїстичних переутворень, у церкві була зроблена… стайня. Відродження храму здійснилось у 2001 р. завдяки вірі й наполегливій праці гірників рудника № 1. Величне видовище 16-метрового храмового склепіння, поверхня якого «розписана» природними соляними узорами, християнські ікони, церковний спів на глибині 120 м під землею створюють неповторну релігійну атмосферу, яку варто відчути.
Старі соляні копальні сьогодні. Музеєфікація.
У підземних галереях рудника на глибині 288 м розташований спелеосанаторій «Соляна симфонія», у якому одночасно можуть перебувати 120 відпочиваючих. З 1993 р. тут лікують захворювання дихальних шляхів, хронічні бронхіти, астму. Пацієнти щоденно по 6 годин дихають соляним повітрям гірничих виробок, що забезпечує стійкий лікувальний ефект.
Давньою традицією є виступ у просторих камерах копальні музичних колективів. Ще у 1924 р. академічна капела України «Думка» дала тут свій перший «підземний» концерт. «Звуковий ефект був настільки сильним, що капела повинна була зробити маленьку перерву, щоб заспокоїтися і поділитися своїми враженнями. Робітники з маленькими ліхтариками оточили капелу, і на їх обличчях проглядало почуття гордості, що вся ця казкова зала і все навкруги зроблено ними, що тут, у цій залі, вони господарі» (зі спогадів очевидця).
Зараз на глибині 205 м створено «малий філармонічний зал»на 250 місць. Його довжина — 120 м, висота — 30 м. Музичним хазяїном залу є Донбаський (Луганський) симфонічний оркестр під керівництвом видатного австрійського диригента К. Шмідта й за участю всесвітньо відомої солістки Віденської опери, Народної артистки України В. Лук’янець. Мета проекту — сприяння розвитку туристичного бізнесу на Донеччині, залучення благодійних коштів.
Таким чином, найстарша копальня солі є сьогодні не тільки потужним виробником, а й музеєм солевидобутку, хранителем культурної спадщини й традицій гірників Донбасу.
Див. також
Література
- Гайко Г., Білецький В., Мікось Т., Хмура Я. Гірництво й підземні споруди в Україні та Польщі (нариси з історії). — Донецьк: УКЦентр, Донецьке відділення НТШ, «Редакція гірничої енциклопедії», 2009. — 296 с.
- Гайко Г. І., Білецький В. С. Історія гірництва: Підручник. — Київ-Алчевськ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», видавництво «ЛАДО» ДонДТУ, 2013. — 542 с.
- Пірко В. О. Торські та Бахмутські соляні промисли в XVII—XVIII ст. // Новые страницы в истории Донбасса. — Донецк, 1994. — Кн. 3 (1,0 а.).
Цю статтю треба для відповідності Вікіпедії. (лютий 2013) |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Istoriya solevidobutku u Pivdennij Slobozhanshini Pechatka Bahmutskih solepromisliv 18 st Pochatki solevarinnya u Pivdennij SlobozhanshiniPershi pismovi zgadki pro Torski solyani ozera datuyutsya 60 70 mi rokami XVI st U Rozryadnij knizi 1475 1598 rr stanichnim golovam proponuvalosya roku 1571 stoyati na Dinci pri solyanih ozerah Vsi svidchennya Knigi glagolemoj Bolshoj chertezh 1627 r pro Torski solyani ozera stosuyutsya kincya XVI st V O Pirko ta in Ukrayinski istoriki D Bagalij ta A Slyusarskij vvazhali sho pochatok organizovanogo solevarinnya na Tori slid datuvati 1599 1600 rokami U aktah Moskovskoyi derzhavi zustrichayemo diznannya v kancelyariyi Rozryadu Vijskovogo vidomstva sina rilskogo pushkarya A Vasilyeva yakij perepovidaye sho 1619 r vin z bilgorodcem Opashkom Madenovim buv na Siverskomu Dinci z metoyu variti sil i dlya zvirinogo boyu i dlya medu Cikavo sho A Vasilyevu sudilosya za korotkij chas pobuvati u riznih krayinah buv u poloni u tatar potim iz ukrayinskimi chumakami pishov do litovskogo mista Goltvi zvidti do Kiyeva potim podorozhuvav na Tor buv u Svyatogirskomu monastiri Za ci podorozhi pislya povernennya u Moskovsku derzhavu vin i potrapiv na diznannya do Vijskovogo vidomstva Pismovo zafiksovano rozpovid meshkancya mistechka Valujok Pominka Kotelnikova nini na tih ozerah iz Bilgoroda i z Valujok i z Oskola i z Yelcya i Kurska i z Liven i z Voronezha ohochi lyudi shorik varyat sil a vid tatar roblyat ukriplennya I vin Pominko minulogo 133 tobto 1625 r bilya ozer buv i sil dlya sebe variv Otzhe vzhe na mezhi XVI XVII st vlitku na Tor priyizdili zhiteli sil Slobidskoyi i Livoberezhnoyi Ukrayini dlya promislu soli shlyahom yiyi vivarki Lokalizaciya solevarenNayavni istorichni dzherela svidchat sho postijne solevarinnya na Torskih solyanih ozerah sho na Slobozhanshini v mezhah suchasnogo mista Slov yansk mozhna vidnesti do kincya XVI st Postupovo navkolo ozer pochali stvoryuvatisya postijni solevarni buduvalisya hati j ostrogi dlya ohoroni naselennya solevaren ta solyanih oboziv U 1645 r zasnovana fortecya Tor yaku u narodi nazivali Solyanim mistechkom Z cogo chasu pochalosya sporudzhennya kazennih solevaren yaki davali do 10 tis pudiv soli na rik Napadi tatar osoblivo 1697 koli buli zrujnovani torski solyani varnici zlovzhivannya prikaznih lyudej nizka koncentraciya soli u Torskih ozerah a takozh golod 1699 r i chuma 1701 r obumovili praktichne prizupinennya solevarinnya na Tori Vidrodzhennya jogo vidbuvayetsya v osnovnomu u 1710 1715 rr shlyahom cikavogo ekonomichnogo eksperimentu bula vprovadzhena dobova orenda kazennih viparyuvalnih skovorid Pri comu mito ta inshi podatki vzhe ne splachuvalisya U 1683 r suharivski kozaki viyavili yakisnishu sirovinu dlya solevidobutku kolodyaznu ropu poblizu r Bahmut sogodni cherez obmilinnya r Bahmutka Spivvidnoshennya vodi i soli u kolodyaznij ropi Bahmutu stanovilo 7 2 proti 14 1 na Tori U zv yazku z vkazanimi faktorami virobnictvo soli pochalo aktivno rozvivatisya na Bahmuti Tehnika ta tehnologiya solevarinnyaDonecki istoriki V O Pirko ta M V Litvinovska vidstezhuyut dva osnovnih etapi pershij z kincya XVI do pochatku XVIII st koli priyizhdzhi chumaki a z 60 h rr XVII st i kazenni robitniki vivaryuvali sil u nevelikih kazanah drugij z pochatku XVIII st i do 1782 r koli solevarni zavodi na Tori i v Bahmuti peretvorilisya u kazennu manufakturu i na nih viparyuvali sil u velikih skovorodah Uyavlennya pro tehniku i tehnologiyu solevarinnya na pershomu etapi daye opis S Titova vid 1665 r Na Torskih ozerah dlya vivarki soli kaznoyu zbudovani tri kureni z ochishenih kolod kriti lub yam U dovzhinu ti kureni 46 sazhniv u shirinu po Z sazhni V tih kurenyah 15 pechej hudih 25 pechej dobrih a v tih pechah vmazani 20 kazaniv 20 kazaniv z pechej vijnyati I vsi ti kazani hudi u bagatoh miscyah pogorili i polagodzheni U tih kurenyah 40 korit velikih i malih stilki zh i sadivnic kozubiv z kori derev yakimi z kazaniv sil vibirayut 4 ceberki 2 cherpala Na Torskih zhe ozerah pobudovani dvi komori z sosnovogo lisu kriti lub yam u nih zberigayut kazennu sil Komori mali rozmir 1 5 h 3 5 sazhniv U kurenyah vikopuvali v zemli yami stinki yakih obbivali killyam i vimashuvali glinoyu Ci yami i vikonuvali funkciyi pechej nad yakimi vstanovlyuvalisya kazani sho napovnyuvalisya solyanoyu ropoyu z ozer Palivom dlya vivarki soli sluzhili drova poblizu buli Mayackij ta Teplinskij lis U zalezhnosti vid pogodi i yakosti drov viparyuvannya odnogo kazana trivalo protyagom 1 1 5 dobi Kozhen kazan davav 10 12 pudiv soli Za lito na promislah u 60 70 h rr XVII st viroblyalosya do 600 tis pudiv soli Bagatorichnij dosvid pokazav sho najbilsh ekonomnim ye takij sposib vivaryuvannya koli vodu postupovo dolivayut u kazan a forma kazana povinna maksimalno nablizhatisya do korita chi skovorodi Tomu nastupnim krokom u vdoskonalenni tehniki i tehnologiyi bulo same zastosuvannya skovorid yaki mali chotirikutnu formu v dovzhinu dosyagali 2 5 sazhniv a v shirinu 2 sazhni9 Skovorodi robilisya kovanimi i vigotovlyalisya na misci z listovogo zaliza sho dostavlyalosya z Tuli Plosha skovorodi stanovila 4 5 m glibina bilshe 0 3 m Na vigotovlennya odniyeyi skovorodi na pidstavi zvitiv Bahmutskogo zavodu za 1754 1763 rr vitrachali vid 59 do 91 listiv zaliza vagoyu vid 45 do 57 pudiv Najbilsh suttyevo vplinuli na tehniku i tehnologiyu ukrayinskogo solevarinnya novovvedennya chlena Peterburzkoyi Akademiyi nauk G F Yunkera yakij u 1737 r buv priznachenij naglyadachem Bahmutskih i Torskih solyanih zavodiv Z veresnya 1737 r po kviten 1740 r vin vivchav dosvid solevarinnya u Nimechchini zokrema buv u Frajberzi de zustrivsya z grupoyu studentiv sered yakih buv M Lomonosov Z cogo chasu G Yunker zaluchav M Lomonosova do perekladiv fahovih pidrahunkiv i opisiv tosho G Yunker rozrobiv plan perebudovi zavodiv na Tori j Bahmuti Osnovna uvaga pridilyalasya Torskim promislam Planuvalosya pobuduvati udoskonaleni varnici spochatku na 48 skovorodah i vivaryuvati v nih blizko 1 2 mln pudiv soli na rik Ce dozvolilo b dovesti zagalne virobnictvo soli na Torskih i Bahmutskih zavodah do 2 mln pudiv na rik shob zadovolniti potrebi u soli naselennya provincij mizh Dniprom i Donom Bahmutski zavodi planuvalosya perenesti na bereg Siverskogo Dincya po yakomu peredbachalosya splavlyati lis a ropu z Bahmuta dostavlyati po truboprovodu Trubi spodivalisya vigotoviti z chavunu viplavlenogo z miscevih rud Drugij yakisno vishij etap zastosuvannya tehniki i tehnologiyi solevarinnya z pochatku XVIII st opisanij akademikom J A Gildenshtedtom 1774 r Solyani varnici cehi v Tori mali na toj chas 40 m u dovzhinu i ponad 8 5 m u shirinu Visota stin stanovila blizko 2 5 m a visota dahu blizko 3 m U torcyah dahu znahodilisya prorizi priblizno 0 4 m u shirinu dlya vihodu dimu i pariv Vseredini varnici uzdovzh podovzhnoyi stini na vidstani 2 m roztashovuvalisya 6 kruglih pechej diametrom ponad 4 m Uzdovzh podovzhnoyi vidkritoyi stini proti kozhnoyi pechi znahodilisya yami verhnya chastina otvoru yakih stanovila bilshe 3 m blizko 1 8 m zavglibshki U yamu vidkrivalisya dvercyata pechej pid yakimi znahodivsya zolnik Grati nad zolnikom buli vigotovleni z cegli Visota pechi dosyagala 1 5 m ale nad dolivkoyu varnici vona vistupala priblizno na 45 sm reshta bula zagliblena v zemlyu Nad pichchyu pidvishuvalasya do poperechnih balok varnici skovoroda Sam proces solevarinnya za versiyeyu V O Pirka prohodiv tak Vivarka soli rozpochinalasya z rozpalyuvannya pechi i pidigrivannya skovorodi Nagritu skovorodu napovnyuvali postupovo solyanoyu ropoyu pidigrivayuchi yiyi do utvorennya kristaliv Ce zajmalo polovinu chasu neobhidnogo na viparku ropi Z utvorennyam kristaliv pripinyali napovnennya skovorodi ropoyu prodovzhuyuchi vivarku na menshomu uzhe vogni Pid chas kipinnya ropi na dno skovorodi klali chotirikutni zalizni skovoridki mashotki zavbilshki 0 9 m glibinoyu do 3 sm U centri takoyi skovoridki znahodivsya vertikalnij sterzhen dlya yiyi ustanovki U ci skovoridki pid chas pershoyi polovini varinnya osidali vapnyakovi i pishani domishki Cej osad nazivavsya gleyem i vikidavsya abo vikoristovuvavsya dlya vidgodivli tvarin Pislya 6 ti godinnogo v Bahmuti i 12 ti godinnogo varinnya v Tori sil vibirali zi skovorodi i zsipali v sadivnici de vona utrimuvalasya doti poki ne stikav zalishok ropi faktichno do zakinchennya nastupnoyi vivarki Ropa sho zalishilasya v skovorodi pislya znyattya soli viparyuvalasya do kincya Z neyi oderzhuvali tak zvanu gamannu sil Z odniyeyi skovorodi za dobu yiyi nabiralosya do 7 10 pudiv Do otvoru sadivnici nad bochkoyu starushniceyu pidvishuvali mochalku abo zvichajnu ganchirku na yaku osidala chista i dribna sil sho nazivalasya barencevoyu Sho stosuyetsya zaboru ropi to vin zdijsnyuvavsya bilya r Bahmut u specialno zbudovanih 5 ti kolodyazyah mizh yakimi buli prokladeni trubi i zholobi dlya gidrotransportu ropi Pochali vikoristovuvati nasosi nalivni mashini dlya vidkachki rozsolu Infrastruktura solepromislu vklyuchala skladi dlya soli vugillya skovoridnogo zaliza instrumentu majsterni shlyahi spoluchennya Za opisom 1767 r sered instrumentu zgaduyutsya bur dlya sverdlinnya kaminnya ponad 9 m zavdovzhki 14 inshih buriv u tomu chisli dva velikih dlya sverdlinnya kolodyaziv vagoyu po 2 pudi 30 funtiv inshi malenki dlya sverdlinnya nasosnih derev yanih trub Pri Torskomu zavodi znahodivsya volovij dvir sho skladavsya z dvoh hliviv dlya voliv Takim chinom proces vdoskonalennya solevidobuvannya na Donbasi priviv do togo sho u XVIII st solyani pomisli yavlyali soboyu manufakturi z suchasnoyu na toj chas tehnikoyu ta yevropejskoyu tehnologiyeyu Produktivnist solevarenDinamika solevidobuvannya na Bahmutskih ta Torskih promislah pokazana u tablici Z 1874 r z vikoristannyam vugillya yak paliva novoyi tehniki burovogo obladnannya parovih mashin viparyuvalnih ta sushilnih agregativ a takozh geologichnih dosyagnen u poshukah koncentrovanih solyanih rozchiniv bulo rozpochato industrialne virobnictvo kuhonnoyi soli Najbilshij zavod kupcya I P Skaramanga v Bahmuti zaraz misto Artemivsk vivaryuvav do 1 9 mln pudiv soli na rik Robitnichi i kerivni kadri solevarenNa pershih etapah solevarinnya jogo vikonuvali prosto ohochi selyani z riznih misc v osnovnomu mizh Donom i Dniprom Tak V O Pirko zaznachaye sho u 1664 1665 rr v zbudovanih bilya ozer kurenyah priyizhdzhih solevariv z Careborisova Chuguyeva Saltova Novogo Oskolu Userda Ribinska Sum Harkova Zemlyanska Ruzi Zinkova Grunska Zmiyeva Lebedina Ohtirki Kolontayeva Kotelvi Bryanska Bogacka Borovenki Oleshni Poltavi v 323 kotlah vivaryuvali sil 648 chumakiv ta yihnih robitnih lyudej a 95 kotliv stoyali pustimi Yaksho vzyati do uvagi sho kozhen z 648 chumakiv viviz z Toru lishe po 60 pudiv soli sho pomistilisya na odnij dvovolovij mazhi to razom voni navarili za lito blizko 39 tis pudiv soli Z plinom chasu solevarne remeslo vse bilshe potrebuvalo kvalifikovanoyi praci sho sprichinyaye uspadkuvannya samoyi profesiyi solevar Za spiskom 1765 r spravzhnih solevariv na promislah bulo 235 iz zagalnogo chisla 1041 osib sho chislilisya v solevarnij komandi Rozriznyali vlasne solevariv ta pomichnikiv solevariv Vinikayut takozh solepromislovci Kerivnictvo vsima promislami trimalosya pid kontrolem uryadu i zdijsnyuvalosya kvalifikovanimi fahivcyami priklad akademik G Yunker Istoriya geologichnih poshukiv XIX st Popri te sho sil u Donbasi vivaryuvali z davnih chasiv navit na pochatku XIX st nihto ne mig vidpovisti yak vona tut vinikla i zvidki z yavilasya v ozerah U 1803 r pri sporudzhenni girnichoyi virobki pid Luganskim kanalom verhiv ya richki Lugan vpershe bula znajdena mineralna sil Markshejder Chernyavskij povidomiv pro ce berg kolegiyu j direktora Luganskogo livarnogo zavodu K Gaskojna Doslidzhennya zrazkiv u Girnichomu korpusi pidtverdili znahodzhennya kam yanoyi soli ale chinovniki berg kolegiyi z nevidomih prichin pohovali ce vidkrittya v svoyih arhivah U 1818 r girnichij inzhener Ye P Kovalevskij proviv doslidzhennya Bahmutskih i Slov yanskih solyanih dzherel v t ch za dopomogoyu geologichnih sverdlovin Za opisom Ye P Kovalevskogo vsi sverdlovini mali odnakovij grunt pid sharom nanosu lezhit glina yaka perehodit na glibini v talk i nareshti rozirvani plasti zrujnovanogo gipsu Nemaye sumnivu sho shar gipsu poshiryuyetsya dali v glibinu prichomu golovne solyane dzherelo povinno znahoditisya pid nim Chi mozhlivo taki vazhlivi oznaki sho dayut nadiyu na vidkrittya v cih miscyah kam yanoyi soli zalishiti bez uvagi Rozroblenij Kovalevskim plan provedennya geologichnih rozvidok Doneckogo kryazhu zapochatkuvav jogo naukove vivchennya j stav bazoyu poshuku riznomanitnih korisnih kopalin Podalshi doslidzhennya provedeni Girnichoyu radoyu Luganskogo zavodu rozvidki O B Ivanickogo ta K I Tomilova z yasuvali sho v budovi Bahmutskoyi ulogovini berut uchast delyuvialni glini kam yanovugilna formaciya chervoni piskoviki kejperi ta krejdyani vidkladi Znachnim krokom do vidkrittya kam yanoyi soli stali rezultati geologichnih rozvidok O P Karpinskogo yaki provodilisya za marshrutom budivnictva zaliznici mizh Harkovom ta Taganrogom 1869 1870 rr Za dumkoyu vchenogo kam yana sil mogla znahoditisya tilki v permskih vidkladah oznakami yakih u comu vipadku vistupayut taki suputniki soli yak gipsi Dlya z yasuvannya cogo pripushennya v Bahmuti pid kerivnictvom vidatnogo geologa O V Gurova buli zakladeni poshukovi sverdlovini provedennya yakih finansuvav taganrozkij kupec I P Skaramang U 1871 r sverdlovini potrapili na plasti kam yanoyi soli pershij plast na glibini 104 m drugij 146 m prichomu dosyagti pidoshvi drugogo plasta ne vdalosya nezvazhayuchi na zagliblennya sverdlovini v nogo na 19 m Doslidzhennyami takozh buli viyavleni dva gorizonti pidzemnih vod Pershij ce gorizont plivuniv i vodonasichenih kvarcovih piskiv glibina blizko 15 m voda maye solonuvatij smak Drugij ce gorizont gipsu j angidritu verhnogo yarusu permskoyi sistemi glibina priblizno 103 m Voda tut yavlyaye soboyu rozsil 22o Bome sho pidijmayetsya ugoru Takim chinom bula pidtverdzhena gipoteza Ye P Kovalevskogo pro nayavnist u Donbasi pokladiv kam yanoyi soli j perenesennya yiyi rozchiniv u dzherela j ozera Suchasni dani svidchat sho Artemivske rodovishe utvorilosya 200 270 mln rokiv tomu vnaslidok kristalizaciyi j osadzhennya soli v t z Shidno Yevropejskomu Permskomu mori yake viddililos vid davnogo okeanu Tetisa j opinilos u zoni osoblivo zharkogo klimatu Vityagnuta na zahid morska zatoka yaka vkrivala suchasnij Donbas chasto peresihala j znovu napovnyuvalasya vodoyu sho zumovilo formuvannya harakternoyi sharuvatoyi teksturi solyanih plastiv Priblizna plosha Artemivskogo rodovisha stanovit 45 km a razom z pokladami slov yanskoyi grupi blizko 100 km Maksimalna glibina pokladiv syagaye 450 m U yih sklad vhodyat 19 plastiv kam yanoyi soli riznoyi potuzhnosti maksimalnu tovshinu maye Bryancevskij plast 44 m Persha solyana shahtaU 1876 r poblizu sela Bryancevka na pravomu berezi riki Mokra Plotva girnichim inzhenerom I G Shanovim bulo rozpochato burinnya sverdlovini yaka dosyagla glibini 292 m j peretnula 9 solyanih plastiv sered yakih buv 40 metrovij plast nazvanij piznishe Bryancevskim Viyavleni velichezni zapasi soli spriyali budivnictvu pershoyi solyanoyi shahti yaka bula zakladena v 1879 r privatnoyu promislovoyu kompaniyeyu M I Letunovskogo Stvol buv roztashovanij za 170 m na pivnichnij zahid vid uryadovoyi geologichnoyi sverdlovini U 1881 r Bryancevska kopalnya zaraz rudnik 1 3 VO Artemsil m Soledar bula vvedena v ekspluataciyu prichomu vzhe za pershi 4 misyaci roboti vona vidala ponad 4 tis tonn soli Robochij gorizont buv roztashovanij na glibini 121 m vid poverhni j rozroblyav spochatku tilki verhnyu chastinu plasta Shahta mala lishe odin stvol diametrom 3 6 m yakij u verhnij chastini mav murovane vodostijke kriplennya z tesanogo piskoviku tovshinoyu 36 sm Vinec murovanogo kriplennya rozmishuvavsya na glibini 30 m u masivi tverdogo angidritu Nizhche vikoristovuvali derev yane kriplennya Vid stvola jshli 2 shtreki dovzhinoyu 13 m shirinoyu 3 5 m i visotoyu 2 1 m zavdyaki yakim stvol poyednuvavsya z dvoma golovnimi paralelnimi galereyami sho mali 13 m shirini j priblizno 250 m dovzhini Podalshu rozrobku veli gorizontalnimi galereyami yaki roztashovuvali perpendikulyarno j paralelno golovnim prichomu mizh nimi dlya pidtrimannya pokrivli formuvali oporni ciliki 11 h 11 m U zalezhnosti vid nahilu plasta v serednomu blizko 6o visota galerej stanovila vid 8 5 do 15 m sho zumovleno formuvannyam odnakovoyi tovshini pokrivli Pidgotovchi roboti vklyuchali poperednyu prohodku shtrekiv visotoyu 2 1 m na vsyu shirinu vidobuvnoyi galereyi a ochisni steleustupnu rozrobku yiyi pokrivli do zadanoyi visoti V oboh vipadkah vikoristovuvali buro pidrivni roboti Burinnya veli za dopomogoyu ruchnih mashin sistemi Makdermota vaga blizko 60 kg Kozhnu mashinu obslugovuvali dvoye girnikiv yaki perenosili yiyi v misce roztashuvannya chergovogo shpura vstanovlyuvali j shlyahom ruchnogo obertannya bura veli burinnya Dovzhina shpuriv stanovila vid 0 9 do 1 4 m Produktivnist praci dvoh shahtariv na odnij mashini zazvichaj dorivnyuvala 30 35 m shpuriv za odnu zminu 10 godin Yak vibuhova rechovina vikoristovuvavsya zvichajnij chornij poroh sklad yakogo piznishe desho zminili dlya zapobigannya zabrudnennyu dribnoyi soli zmenshili procentnu kilkist vuglecyu Utvoreni v rezultati vibuhovih robit kupi soli dribnoyi ta kuskovoyi zavantazhuvali u vagonetki j po rejkah transportuvali do stvola Vagonetki buli osoblivoyi nablizhenoyi do kuba formi i vmishuvali vid 600 do 900 kg soli v zalezhnosti vid rozmiru solyanih grudok Vidkatka vikonuvalas vruchnu piznishe za dopomogoyu konej Pidjom vagonetok zdijsnyuvali klittyu Dlya cogo vikoristovuvali 100 silnu pidjomnu parovu mashinu vigotovlenu v Kelni Ventilyaciya zdijsnyuvalasya za vsmoktuvalnoyu shemoyu ventilyatorom Gibalya yakij privodili v diyu 10 silnoyu parovoyu mashinoyu Produktivnist ventilyatora stanovila 405 m za hvilinu Vin roztashovuvavsya nazovni nadshahtnoyi budivli v kam yanomu kozhusi ta poyednuvavsya truboyu z povitryanim germetichnim viddilennyam stvola U 1885 r na Bryancevskij kopalni pracyuvalo blizko 800 robitnikiv Sil vivozili golovnim chinom u Polshu Litvu na Kavkaz U cej chas rozrobku rodovisha pochala grupa she z p yati shaht najbilshoyu z yakih bula Nova Velichka U 1889 r vsi solyani shahti bulo prodano francuzkomu akcijnomu tovaristvu na choli z prezidentom Samse yake provodilo rozrobku soli do 1917 r U radyanski chasi rudnik 1 Bryancevska shahta postupovo modernizuvavsya i zavdyaki spriyatlivim girnicho geologichnim umovam ta vinyatkovo bagatim pokladam stav odnim z lideriv solevidobutku v Yevropi Bez perebilshennya mozhna stverdzhuvati sho marka Artemsoli j sogodni dobre vidoma praktichno v kozhnij oseli Ukrayini u bagatoh krayinah svitu Zaraz stara chastina rudnika 1 3 peretvorena na pidzemnij muzej Peredusim tut vrazhaye pidzemna arhitektura Solyana zala bliskoche pri svitli lamp yak lodovij palac Zasliplyuyucha arktichna krasa Syayucha polyarna chistota za pismennikom M L Slonimskim Osoblivu estetichnist zalam pridaye geologichnij dekor t z richni kilcya soleutvorennya yaki formuyut na stinah kamer svoyeridnij solyanij ornament Ridkisnimi znahidkami ye vidkladi organiki v solyanomu masivi a takozh dorogocinni kristali sho vklyuchayut porozhnini zapovneni povitryam abo ridinoyu Yih unikalnist zumovlena tim sho v porozhninah znahoditsya spravzhnya voda davnogo Permskogo morya yakij bilshe 200 mln rokiv a povitrya chastka pervisnoyi atmosferi tih chasiv Takij kristal nenache pov yazuye nas z vichnistyu Do muzejnogo kompleksu uvijshla pidzemna cerkva yaka v dobrih girnichih tradiciyah bula sporudzhena she za chasiv M I Letunovskogo Na zhal pislya revolyuciyi 1917 r u dusi ateyistichnih pereutvoren u cerkvi bula zroblena stajnya Vidrodzhennya hramu zdijsnilos u 2001 r zavdyaki viri j napoleglivij praci girnikiv rudnika 1 Velichne vidovishe 16 metrovogo hramovogo sklepinnya poverhnya yakogo rozpisana prirodnimi solyanimi uzorami hristiyanski ikoni cerkovnij spiv na glibini 120 m pid zemleyu stvoryuyut nepovtornu religijnu atmosferu yaku varto vidchuti Stari solyani kopalni sogodni Muzeyefikaciya U pidzemnih galereyah rudnika na glibini 288 m roztashovanij speleosanatorij Solyana simfoniya u yakomu odnochasno mozhut perebuvati 120 vidpochivayuchih Z 1993 r tut likuyut zahvoryuvannya dihalnih shlyahiv hronichni bronhiti astmu Paciyenti shodenno po 6 godin dihayut solyanim povitryam girnichih virobok sho zabezpechuye stijkij likuvalnij efekt Davnoyu tradiciyeyu ye vistup u prostorih kamerah kopalni muzichnih kolektiviv She u 1924 r akademichna kapela Ukrayini Dumka dala tut svij pershij pidzemnij koncert Zvukovij efekt buv nastilki silnim sho kapela povinna bula zrobiti malenku perervu shob zaspokoyitisya i podilitisya svoyimi vrazhennyami Robitniki z malenkimi lihtarikami otochili kapelu i na yih oblichchyah proglyadalo pochuttya gordosti sho vsya cya kazkova zala i vse navkrugi zrobleno nimi sho tut u cij zali voni gospodari zi spogadiv ochevidcya Zaraz na glibini 205 m stvoreno malij filarmonichnij zal na 250 misc Jogo dovzhina 120 m visota 30 m Muzichnim hazyayinom zalu ye Donbaskij Luganskij simfonichnij orkestr pid kerivnictvom vidatnogo avstrijskogo dirigenta K Shmidta j za uchastyu vsesvitno vidomoyi solistki Videnskoyi operi Narodnoyi artistki Ukrayini V Luk yanec Meta proektu spriyannya rozvitku turistichnogo biznesu na Donechchini zaluchennya blagodijnih koshtiv Takim chinom najstarsha kopalnya soli ye sogodni ne tilki potuzhnim virobnikom a j muzeyem solevidobutku hranitelem kulturnoyi spadshini j tradicij girnikiv Donbasu Div takozhIstoriya solevidobutku v Ukrayini Istoriya osvoyennya mineralnih resursiv Ukrayini Solyani promisli Donechchini u 17 18 st Harlamivska solyana kopalnya Bahmutskij solyanij sindikatLiteraturaGajko G Bileckij V Mikos T Hmura Ya Girnictvo j pidzemni sporudi v Ukrayini ta Polshi narisi z istoriyi Doneck UKCentr Donecke viddilennya NTSh Redakciya girnichoyi enciklopediyi 2009 296 s Gajko G I Bileckij V S Istoriya girnictva Pidruchnik Kiyiv Alchevsk Vidavnichij dim Kiyevo Mogilyanska akademiya vidavnictvo LADO DonDTU 2013 542 s Pirko V O Torski ta Bahmutski solyani promisli v XVII XVIII st Novye stranicy v istorii Donbassa Doneck 1994 Kn 3 1 0 a Cyu stattyu treba vikifikuvati dlya vidpovidnosti standartam yakosti Vikipediyi Bud laska dopomozhit dodavannyam dorechnih vnutrishnih posilan abo vdoskonalennyam rozmitki statti lyutij 2013