Шарль Франсуа́ Дюмур'є́ (фр. Charles-François du Périer Dumouriez; 25 січня 1739, Камбре, Франція — 14 березня 1823, , Велика Британія) — французький генерал і міністр. Спочатку був на службі короля Людовика XVI, згодом обіймав посаду міністра в революційному уряді і був одним з командувачів революційною армією. Він переміг у битві під Вальмі разом з генералом Франсуа Келлерманом, але пізніше покинув Революційну армію і став прихильником роялістів, а також радником британського уряду. Dumouriez — є одним з імен, викарбуваних на Тріумфальній арці (Північна колона, стовпець 3).
Шарль Франсуа Дюмур'є | |
---|---|
фр. Charles-François du Périer Dumouriez | |
Портрет генерала Дюмур'є. Художник | |
Народження | 25 січня 1739 Камбре, Франція |
Смерть | 14 березня 1823 (84 роки) , Велика Британія |
Поховання | d |
Країна | ![]() |
Освіта | ліцей Людовика Великого |
Роки служби | 1758—1793 |
Звання | d |
Війни / битви | Семирічна війна Барська конфедерація Війна першої коаліції |
Нагороди | |
|
Життєпис
Цей розділ потребує доповнення. (червень 2018) |
Дюмур'є народився в Камбре, на річці Шельда на півночі Франції, у батьків знатного рангу. Його батько, Антуан-Франсуа дю Пер'є, служив комісаром королівської армії, найбільш ретельно і широко виховував сина. Хлопчик продовжив навчання в Парижі в ліцеї Луї-ле-Гран, а в 1757 році почав військову кар'єру добровольцем в поході на Россбах, де служив корнетом в полку д'Ескар. Він отримав комісію за хорошу поведінку в бою і з відзнакою служив у пізніх німецьких кампаніях Семирічної війни (отримавши 22 поранення); але за миром він пішов у відставку як капітан, з невеликою пенсією іхрест Сент-Луїса.
Потім Дюмур'є відвідав Італію та Корсику, Іспанію та Португалію, і його меморандуми герцогу де Шуазель про Корсиканські справи під час Корсиканської Республіки привели до його поновлення на роботі до складу французького експедиційного корпусу, відправленого на острів, для чого отримав звання підполковника. У 1767 році Шуазель дав Дюмур'є військове командування як заступник генерал-квартирмейстера армії Корсики під керівництвом маркіза де Шовелена. Після цього він став членом Secret du Roi, це секретна служба при Людовіку XV, яка надала повний розмах його дипломатичним здібностям. У 1770 році він здійснив місію до Польщі до Барської конфедерації, де, окрім своїх політичних справ, організував польське ополчення для війни Барської конфедерації. 23 травня його польські солдати були розбиті російськими військами генерала Олександра Суворова в битві під Ланкороною. Падіння Шуазеля (1770) призвело до відкликання Дюмур'є. У 1772 році, повернувшись до Парижа, Дюмур'є шукав військової посади у маркіза де Монтейнара, Державний секретар з питань війни, який дав йому штатну посаду в Лотарингському полку, який писав дипломатичні та військові звіти. У 1773 році він опинився у в'язниці в Бастилії на шість місяців, очевидно, за те, що витратив кошти, призначені для найму таємних агентів, на сплату особистих боргів. Протягом шести місяців полону Дюмур'є зайнявся літературними справами. Потім він був вивезений до Кан , де він залишався під вартою до вступу Людовика XVI у 1774 році. Потім Дюмур'є був відкликаний до Парижа і призначений на посади в Ліллі та Булоні графом де Сен-Жерменом, новим військовим міністром короля.
Після звільнення Дюмур'є одружився на своїй двоюрідній сестрі, певній мадемуазель де Бруасі, але він виявився недбалим і невірним чоловіком, і в 1789 році пара розлучилася. Мадам Дюмуріє знайшла притулок у монастирі. Тим часом Дюмур'є звернув свою увагу на внутрішній стан своєї країни, і серед дуже численних меморандумів, які він надіслав уряду, був меморандум про захист Нормандії та її портів, який надав йому в 1778 році посаду комендант Шербура, яким він з великим успіхом керував протягом десяти років. У 1788 році він став маршалом де табору, але його амбіції не були задоволені.
На початку революції, бачачи можливість зробити нову кар’єру, він поїхав до Парижа, де в 1789 році вступив до якобінського клубу. Смерть Мірабо, до статків якого він прив’язався, стала великим ударом. Однак можливість знову виникла, коли в якості генерал-лейтенанта і коменданта Нанту він запропонував піти на допомогу Національним установчим зборам після невдалого втечі королівської сім'ї до Варенна.
У 1790 році Дюмур'є був призначений французьким військовим радником новоствореного незалежного бельгійського уряду і залишався відданим справі незалежної Бельгійської Республіки.
Військовий міністр Луї Лебег Дюпортей у червні 1791 року підвищив Дюмуріє від президента Військової ради до генерал-майора і приєднав його до Дванадцятої дивізії, якою командував генерал Жак Алексіс де Вертей.
24 серпня 1792 року Дюмуріє написав своєму союзнику генералу Франсуа Келлерману про порожнечу військової влади у Франції. У цьому листі Дюмур'є категорично висловлює свою думку про те, що Лафайєт був «зрадником» Франції після того, як був заарештований за мобілізацію своєї армії від кордонів Франції до Парижа, щоб захистити королівську родину від революціонерів, які були незадоволені монархією Франції. в той час. У цьому листі явно присутня прихильність Дюмур'є до якобінського клубу, оскільки він розповідає Келлерману, що армія нарешті була «очищена від аристократів». Відданість Дюмур'є французькій армії, яка була очевидна в цьому листі, була важливою для того, щоб він піднявся на свою майбутню посаду міністра закордонних справ Франції з березня 1792 по червень 1792 і став військовим героєм за його вирішальну перемогу при Жемапе, в якій газета "Révolutions de Paris" проголосила що він визволитель бельгійців. Потім він приєднався до партії жирондистів і 15 березня 1792 року став міністром закордонних справ Франції. Потім Дюмур'є обрав П'єра Лебрюна своїм першим офіцером у справах Бельгії та Льєжуа. Відносини між жирондистами і Дюмур'є були засновані не на ідеології, а на практичній вигоді, яку вона давала обом сторонам. Дюмур'є потребував людей у Законодавчих зборах, щоб підтримати його, а жирондистам потрібен був генерал, щоб надати їм легітимність в армії. Він зіграв важливу роль в оголошенні війни Австрії (20 квітня) і планував вторгнення в Нідерланди . На його зовнішню політику вплинув Жан-Луї Фав'є. Фав'є закликав Францію розірвати зв'язки з Австрією. Після звільнення королем Роланда, Клав’єра і Сервана (13 червня 1792 р.) він обійняв посаду військового міністра Сервана, але через два дні залишив її через відмову Людовіка XVI домовитися з Національними установчими зборами, і пішов приєднатися до армії маршала Лакнера. Після виходу 10 серпня 1792 року і втечі Лафайєта він отримав призначення до командування «Армією Центру». У той же момент вороги Франції перейшли в наступ. Дюмур'є діяв швидко. Його підлеглий Келлерман дав відсічПруссаки під Вальмі (20 вересня 1792 р.), а сам Дюмур'є завдав серйозної поразки австрійцям під Жемап (6 листопада 1792 р.). Після цих військових перемог Дюмур'є був готовий вторгнутися в Бельгію, щоб поширити революцію. Він був справжнім революціонером у тому сенсі, що вважав, що нації, які пережили революцію, у даному випадку Франція, повинні надавати допомогу пригнобленим країнам. Оскільки його плани здебільшого обмежувалися Бельгією, це бачення тунелю іноді заважало йому діяти найбільш логічним чином як командир.
Повернувшись до Парижа, Дюмур'є зустрів народні овації, але він отримав менше симпатій з боку революційного уряду. Його старомодний методичний метод ведення війни піддав його критиці палких якобінців, і поразка означала б кінець його кар'єри. Більш радикальним елементам у Парижі стало зрозуміло, що Дюмур'є не був справжнім патріотом, коли він повернувся до Парижа 1 січня 1793 року і працював під час суду над Людовиком XVI, щоб врятувати його від страти. Дюмур'є також написав листа до Конвенту, дорікаючи його за те, що він не надав його армії, щоб його задовольнити, і за указ від 15 грудня, який дозволяв французьким арміям грабувати на завойованій ними території. Указ гарантував, що будь-який план щодо Бельгії не вдасться через відсутність підтримки населення серед бельгійців. Цей лист став відомий як «оголошення війни Дюмур'є». Після великої поразки в битві при Неервіндені в березні 1793 року він зробив відчайдушний крок, щоб врятуватися від своїх радикальних ворогів. Арешт чотирьох заступників уповноваженого Національний конвент, який був надісланий для розслідування його поведінки ( Камю, Банкаль-де-Іссар, Квінетт і Ламарк), а також військовий міністр П'єр Ріель де Бернонвіль, він передав їх ворогові, а потім спробував переконати свої війська здійснити похід на Париж і повалити революційний уряд. Спроба провалилася, і Дюмур'є разом з герцогом де Шартрським (згодом королем Луї Філіппом) і його молодшим братом, герцогом де Монпансьє, втік до австрійського табору. Цей удар зробив жирондистів вразливими через їх зв'язок з Дюмур'є.
Після втечі в квітні 1793 року Дюмур'є ненадовго залишився в Брюсселі, а потім вирушив до Кельна, шукаючи посаду при курфюрстському дворі. Незабаром він дізнався, що став об’єктом підозри серед своїх співвітчизників, королівських будинків, аристократії та духовенства Європи. У відповідь Дюмуріє написав і опублікував у Гамбурзі перший том мемуарів, у якому запропонував свою версію подій минулого року.
Тепер Дюмур'є блукав з країни в країну, зайнятий безперервними роялістськими інтригами, аж до 1804 року, коли він оселився в Англії, де британський уряд призначив йому пенсію. Він став цінним радником Британського військового міністерства в його боротьбі проти Наполеона, хоча масштаби його допомоги стали відомі лише через багато років. У 1814 і 1815 роках він намагався отримати від Людовика XVIII естафету маршала Франції, але не зміг це зробити.
Він помер 14 березня 1823 року в парку Турвіл, поблизу Хенлі-он-Темзі.
Мемуари Дюмур'є з'явилися в Гамбурзі в 1794 році. Розширене видання, "La Vie et les mémoires du Général Dumouriez", з'явилося в Парижі в 1823 році. Дюмур'є також написав велику кількість політичних памфлетів.
Примітки
- LIBRIS — 2018.
Джерела
- Charles-François du Périer Dumouriez [ 12 червня 2018 у Wayback Machine.]
![]() | Це незавершена стаття про військового діяча або діячку. Ви можете проєкту, виправивши або дописавши її. |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Sharl Fransua Dyumur ye fr Charles Francois du Perier Dumouriez 25 sichnya 1739 17390125 Kambre Franciya 14 bereznya 1823 Velika Britaniya francuzkij general i ministr Spochatku buv na sluzhbi korolya Lyudovika XVI zgodom obijmav posadu ministra v revolyucijnomu uryadi i buv odnim z komanduvachiv revolyucijnoyu armiyeyu Vin peremig u bitvi pid Valmi razom z generalom Fransua Kellermanom ale piznishe pokinuv Revolyucijnu armiyu i stav prihilnikom royalistiv a takozh radnikom britanskogo uryadu Dumouriez ye odnim z imen vikarbuvanih na Triumfalnij arci Pivnichna kolona stovpec 3 Sharl Fransua Dyumur yefr Charles Francois du Perier DumouriezPortret generala Dyumur ye HudozhnikNarodzhennya25 sichnya 1739 1739 01 25 Kambre FranciyaSmert14 bereznya 1823 1823 03 14 84 roki Velika BritaniyaPohovannyadKrayina Franciya 1 Osvitalicej Lyudovika VelikogoRoki sluzhbi1758 1793ZvannyadVijni bitviSemirichna vijna Barska konfederaciya Vijna pershoyi koaliciyiNagorodiimena naneseni na Triumfalnu arku Sharl Fransua Dyumur ye u VikishovishiZhittyepisCej rozdil potrebuye dopovnennya cherven 2018 Dyumur ye narodivsya v Kambre na richci Shelda na pivnochi Franciyi u batkiv znatnogo rangu Jogo batko Antuan Fransua dyu Per ye sluzhiv komisarom korolivskoyi armiyi najbilsh retelno i shiroko vihovuvav sina Hlopchik prodovzhiv navchannya v Parizhi v liceyi Luyi le Gran a v 1757 roci pochav vijskovu kar yeru dobrovolcem v pohodi na Rossbah de sluzhiv kornetom v polku d Eskar Vin otrimav komisiyu za horoshu povedinku v boyu i z vidznakoyu sluzhiv u piznih nimeckih kampaniyah Semirichnoyi vijni otrimavshi 22 poranennya ale za mirom vin pishov u vidstavku yak kapitan z nevelikoyu pensiyeyu ihrest Sent Luyisa Potim Dyumur ye vidvidav Italiyu ta Korsiku Ispaniyu ta Portugaliyu i jogo memorandumi gercogu de Shuazel pro Korsikanski spravi pid chas Korsikanskoyi Respubliki priveli do jogo ponovlennya na roboti do skladu francuzkogo ekspedicijnogo korpusu vidpravlenogo na ostriv dlya chogo otrimav zvannya pidpolkovnika U 1767 roci Shuazel dav Dyumur ye vijskove komanduvannya yak zastupnik general kvartirmejstera armiyi Korsiki pid kerivnictvom markiza de Shovelena Pislya cogo vin stav chlenom Secret du Roi ce sekretna sluzhba pri Lyudoviku XV yaka nadala povnij rozmah jogo diplomatichnim zdibnostyam U 1770 roci vin zdijsniv misiyu do Polshi do Barskoyi konfederaciyi de okrim svoyih politichnih sprav organizuvav polske opolchennya dlya vijni Barskoyi konfederaciyi 23 travnya jogo polski soldati buli rozbiti rosijskimi vijskami generala Oleksandra Suvorova v bitvi pid Lankoronoyu Padinnya Shuazelya 1770 prizvelo do vidklikannya Dyumur ye U 1772 roci povernuvshis do Parizha Dyumur ye shukav vijskovoyi posadi u markiza de Montejnara Derzhavnij sekretar z pitan vijni yakij dav jomu shtatnu posadu v Lotaringskomu polku yakij pisav diplomatichni ta vijskovi zviti U 1773 roci vin opinivsya u v yaznici v Bastiliyi na shist misyaciv ochevidno za te sho vitrativ koshti priznacheni dlya najmu tayemnih agentiv na splatu osobistih borgiv Protyagom shesti misyaciv polonu Dyumur ye zajnyavsya literaturnimi spravami Potim vin buv vivezenij do Kan de vin zalishavsya pid vartoyu do vstupu Lyudovika XVI u 1774 roci Potim Dyumur ye buv vidklikanij do Parizha i priznachenij na posadi v Lilli ta Buloni grafom de Sen Zhermenom novim vijskovim ministrom korolya Pislya zvilnennya Dyumur ye odruzhivsya na svoyij dvoyuridnij sestri pevnij mademuazel de Bruasi ale vin viyavivsya nedbalim i nevirnim cholovikom i v 1789 roci para rozluchilasya Madam Dyumuriye znajshla pritulok u monastiri Tim chasom Dyumur ye zvernuv svoyu uvagu na vnutrishnij stan svoyeyi krayini i sered duzhe chislennih memorandumiv yaki vin nadislav uryadu buv memorandum pro zahist Normandiyi ta yiyi portiv yakij nadav jomu v 1778 roci posadu komendant Sherbura yakim vin z velikim uspihom keruvav protyagom desyati rokiv U 1788 roci vin stav marshalom de taboru ale jogo ambiciyi ne buli zadovoleni Na pochatku revolyuciyi bachachi mozhlivist zrobiti novu kar yeru vin poyihav do Parizha de v 1789 roci vstupiv do yakobinskogo klubu Smert Mirabo do statkiv yakogo vin priv yazavsya stala velikim udarom Odnak mozhlivist znovu vinikla koli v yakosti general lejtenanta i komendanta Nantu vin zaproponuvav piti na dopomogu Nacionalnim ustanovchim zboram pislya nevdalogo vtechi korolivskoyi sim yi do Varenna U 1790 roci Dyumur ye buv priznachenij francuzkim vijskovim radnikom novostvorenogo nezalezhnogo belgijskogo uryadu i zalishavsya viddanim spravi nezalezhnoyi Belgijskoyi Respubliki Vijskovij ministr Luyi Lebeg Dyuportej u chervni 1791 roku pidvishiv Dyumuriye vid prezidenta Vijskovoyi radi do general majora i priyednav jogo do Dvanadcyatoyi diviziyi yakoyu komanduvav general Zhak Aleksis de Vertej 24 serpnya 1792 roku Dyumuriye napisav svoyemu soyuzniku generalu Fransua Kellermanu pro porozhnechu vijskovoyi vladi u Franciyi U comu listi Dyumur ye kategorichno vislovlyuye svoyu dumku pro te sho Lafajyet buv zradnikom Franciyi pislya togo yak buv zaareshtovanij za mobilizaciyu svoyeyi armiyi vid kordoniv Franciyi do Parizha shob zahistiti korolivsku rodinu vid revolyucioneriv yaki buli nezadovoleni monarhiyeyu Franciyi v toj chas U comu listi yavno prisutnya prihilnist Dyumur ye do yakobinskogo klubu oskilki vin rozpovidaye Kellermanu sho armiya nareshti bula ochishena vid aristokrativ Viddanist Dyumur ye francuzkij armiyi yaka bula ochevidna v comu listi bula vazhlivoyu dlya togo shob vin pidnyavsya na svoyu majbutnyu posadu ministra zakordonnih sprav Franciyi z bereznya 1792 po cherven 1792 i stav vijskovim geroyem za jogo virishalnu peremogu pri Zhemape v yakij gazeta Revolutions de Paris progolosila sho vin vizvolitel belgijciv Potim vin priyednavsya do partiyi zhirondistiv i 15 bereznya 1792 roku stav ministrom zakordonnih sprav Franciyi Potim Dyumur ye obrav P yera Lebryuna svoyim pershim oficerom u spravah Belgiyi ta Lyezhua Vidnosini mizh zhirondistami i Dyumur ye buli zasnovani ne na ideologiyi a na praktichnij vigodi yaku vona davala obom storonam Dyumur ye potrebuvav lyudej u Zakonodavchih zborah shob pidtrimati jogo a zhirondistam potriben buv general shob nadati yim legitimnist v armiyi Vin zigrav vazhlivu rol v ogoloshenni vijni Avstriyi 20 kvitnya i planuvav vtorgnennya v Niderlandi Na jogo zovnishnyu politiku vplinuv Zhan Luyi Fav ye Fav ye zaklikav Franciyu rozirvati zv yazki z Avstriyeyu Pislya zvilnennya korolem Rolanda Klav yera i Servana 13 chervnya 1792 r vin obijnyav posadu vijskovogo ministra Servana ale cherez dva dni zalishiv yiyi cherez vidmovu Lyudovika XVI domovitisya z Nacionalnimi ustanovchimi zborami i pishov priyednatisya do armiyi marshala Laknera Pislya vihodu 10 serpnya 1792 roku i vtechi Lafajyeta vin otrimav priznachennya do komanduvannya Armiyeyu Centru U toj zhe moment vorogi Franciyi perejshli v nastup Dyumur ye diyav shvidko Jogo pidleglij Kellerman dav vidsichPrussaki pid Valmi 20 veresnya 1792 r a sam Dyumur ye zavdav serjoznoyi porazki avstrijcyam pid Zhemap 6 listopada 1792 r Pislya cih vijskovih peremog Dyumur ye buv gotovij vtorgnutisya v Belgiyu shob poshiriti revolyuciyu Vin buv spravzhnim revolyucionerom u tomu sensi sho vvazhav sho naciyi yaki perezhili revolyuciyu u danomu vipadku Franciya povinni nadavati dopomogu prignoblenim krayinam Oskilki jogo plani zdebilshogo obmezhuvalisya Belgiyeyu ce bachennya tunelyu inodi zavazhalo jomu diyati najbilsh logichnim chinom yak komandir Povernuvshis do Parizha Dyumur ye zustriv narodni ovaciyi ale vin otrimav menshe simpatij z boku revolyucijnogo uryadu Jogo staromodnij metodichnij metod vedennya vijni piddav jogo kritici palkih yakobinciv i porazka oznachala b kinec jogo kar yeri Bilsh radikalnim elementam u Parizhi stalo zrozumilo sho Dyumur ye ne buv spravzhnim patriotom koli vin povernuvsya do Parizha 1 sichnya 1793 roku i pracyuvav pid chas sudu nad Lyudovikom XVI shob vryatuvati jogo vid strati Dyumur ye takozh napisav lista do Konventu dorikayuchi jogo za te sho vin ne nadav jogo armiyi shob jogo zadovolniti i za ukaz vid 15 grudnya yakij dozvolyav francuzkim armiyam grabuvati na zavojovanij nimi teritoriyi Ukaz garantuvav sho bud yakij plan shodo Belgiyi ne vdastsya cherez vidsutnist pidtrimki naselennya sered belgijciv Cej list stav vidomij yak ogoloshennya vijni Dyumur ye Pislya velikoyi porazki v bitvi pri Neervindeni v berezni 1793 roku vin zrobiv vidchajdushnij krok shob vryatuvatisya vid svoyih radikalnih vorogiv Aresht chotiroh zastupnikiv upovnovazhenogo Nacionalnij konvent yakij buv nadislanij dlya rozsliduvannya jogo povedinki Kamyu Bankal de Issar Kvinett i Lamark a takozh vijskovij ministr P yer Riel de Bernonvil vin peredav yih vorogovi a potim sprobuvav perekonati svoyi vijska zdijsniti pohid na Parizh i povaliti revolyucijnij uryad Sproba provalilasya i Dyumur ye razom z gercogom de Shartrskim zgodom korolem Luyi Filippom i jogo molodshim bratom gercogom de Monpansye vtik do avstrijskogo taboru Cej udar zrobiv zhirondistiv vrazlivimi cherez yih zv yazok z Dyumur ye Pislya vtechi v kvitni 1793 roku Dyumur ye nenadovgo zalishivsya v Bryusseli a potim virushiv do Kelna shukayuchi posadu pri kurfyurstskomu dvori Nezabarom vin diznavsya sho stav ob yektom pidozri sered svoyih spivvitchiznikiv korolivskih budinkiv aristokratiyi ta duhovenstva Yevropi U vidpovid Dyumuriye napisav i opublikuvav u Gamburzi pershij tom memuariv u yakomu zaproponuvav svoyu versiyu podij minulogo roku Teper Dyumur ye blukav z krayini v krayinu zajnyatij bezperervnimi royalistskimi intrigami azh do 1804 roku koli vin oselivsya v Angliyi de britanskij uryad priznachiv jomu pensiyu Vin stav cinnim radnikom Britanskogo vijskovogo ministerstva v jogo borotbi proti Napoleona hocha masshtabi jogo dopomogi stali vidomi lishe cherez bagato rokiv U 1814 i 1815 rokah vin namagavsya otrimati vid Lyudovika XVIII estafetu marshala Franciyi ale ne zmig ce zrobiti Vin pomer 14 bereznya 1823 roku v parku Turvil poblizu Henli on Temzi Memuari Dyumur ye z yavilisya v Gamburzi v 1794 roci Rozshirene vidannya La Vie et les memoires du General Dumouriez z yavilosya v Parizhi v 1823 roci Dyumur ye takozh napisav veliku kilkist politichnih pamfletiv PrimitkiLIBRIS 2018 d Track Q1798125DzherelaCharles Francois du Perier Dumouriez 12 chervnya 2018 u Wayback Machine Ce nezavershena stattya pro vijskovogo diyacha abo diyachku Vi mozhete dopomogti proyektu vipravivshi abo dopisavshi yiyi