Анексія Київської митрополії Московським патріархатом — історична подія, тривалий процес, пов'язаний із включенням козацької державності до Російської монархії, що розпочався в 1685 році висвяченням митрополита Київського Гедеона Московським патріархом Йоакимом у Московії і завершився 1722 року, коли Петро І обрав в сані архиєпископа, а не митрополита. З цього часу Київська митрополія фактично перетворюється на одну з рядових єпархій Церкви Російської імперії. Основною причиною анексії став акт Вселенського патріархату Константинополя 1686 року який давав право висвячувати Київського митрополита Московському Патріарху. Київський митрополит мав згадувати Вселенського патріарха Константинополя найпершим і цим підтверджувати владу Вселенського патріархату Константинополя над Київською митрополією. Акт був виданий Вселенським патріархом Діонісієм IV (який пізніше отримав анатему) та Священним Синодом Вселенського патріархату, під тиском складних історичних обставин. Церковно-історична і канонічна оцінка цієї події дуже відрізняється в Російській і Констанопольській православних церквах.
Анексія Київської митрополії Московським патріархатом | |
---|---|
Дата | 1685–1722 |
Причина | 1. Висвячення митрополита Київського Гедеона Московським патріархом Йоакимом у Московії 2. Акт Вселенського патріархату Константинополя 1686 року, який надавав право висвячувати Київського митрополита Московському патріарху |
Учасники | 1. Вселенський патріархат Константинополя 2. Київська митрополія 3. Московський патріархат |
Результат | Ліквідація Київської митрополії в 1722 році Петром І |
Російська православна церква твердить, що це була «передача» Київської митрополії, а офіційна позиція Вселенського патріархату Константинополя каже, що був лише «Акт» в якому давали право висвячувати Київського митрополита Московському Патріарху і духовно окормлювати митрополію, при тому сама митрополія залишалась в складі Вселенського патріархату Константинополя. Митрополит Київський мав першого поминати Вселенського патріарха, а потім Московського.
Згідно з Актом обрання Київського митрополита мало відбуватися єпископами, кліриками і знаттю Київської митрополії з дозволу та за наказом українського гетьмана; Київський митрополит мав зберігати всі привілеї митрополита Київського. Московському патріарху тільки було дозволено, в суворо визначених особливих випадках, висвячувати Митрополита Київського. В акті 1686 р. саме це Московське духовенство і просило: «просять з великим благоговінням, і з великим проханням, дати дозвіл Блаженнішому Патріарху Московії висвячувати Київського митрополита, коли буде позбавлена істинного архієрея ця митрополія».
Жодну з цих умов Акту не було дотримано Московським патріархатом: вибори митрополита перейшли в руки Московського Синоду, поминання Вселенського патріарха Константинополя в числі перших припинилося, і привілеї Київського митрополита були скасовані, а в 1722 році навіть сама митрополія перестала існувати як церковна одиниця.
Передісторія
Лівобережний гетьман Іван Самойлович був великим прихильником «передачі» Київської митрополії під опіку Московського патріархату. Він близько зійшовся з тогочасним московським патріархом Іоакимом Савєловим. У 1682 році, коли Самойлович одружувався, то з незрозумілих причин поїхав вінчатися до московського патріарха, нехтуючи українським православним духовенством. Вважається, що через це виник чинник впливу, який зіграв фатальну роль. Самойлович вирішив вивести Київську метрополію з-під опіки Константинополя — під приводом того, що нібито було небезпечно й далеко їхати до Константинополя через татарські степи, а краще й безпечніше їздити до Москви.
Договір Богдана Хмельницького
8 січня 1654 в Переяславі гетьман Богдан Хмельницький і козацька старшина уклали угоду з московським урядом, яка попри свій зміст, поклала початок процесу входження України до складу Московської держави. Така істотна зміна в політичному житті України не могла не відбитися і на становищі православної Київської митрополії.
До моменту укладення Переяславського договору Московська Церква вже понад два століття існувала як самопроголошена автокефальна невизнана церква. З 1589 року вона отримала статус патріархату від Константинопольського Патріарха Єремії II. Київська ж митрополія продовжувала залишатися автономною у складі Константинопольського Патріархату. При цьому після падіння Візантійської імперії (1453) ступінь церковної залежності Києва від Константинополя ставала все менш значною. Це дало підстави українським історикам стверджувати:
![]() | Українська Церква лише номінально залежала від Церкви Царгородської, а фактично вона була незалежною | ![]() |
Договір 1654 не передбачав змін канонічного статусу Київської митрополії. У статтях, складених у березні 1654 року, які оформили нові взаємини між Московським царством і Україною, лише одне положення стосувалося Православної Церкви. Статті підтверджували і гарантували збереження в майбутньому майнових прав українського духовенства.
Стан Київської митрополії напередодні приєднання
У 1654 році до складу Московської держави увійшла далеко не вся територія сучасної України. Більшість єпархій Київської митрополії залишилися тоді на території Речі Посполитої. До моменту скликання Переяславської Ради до складу митрополії, крім самої Київської єпархії, входили також , Львівська, , Перемишльська, Полоцька і Чернігівська єпархії. Лише Київська та Чернігівська кафедри опинилися на території, контрольованій Москвою. Решта єпархіальних центрів залишилися в Речі Посполитій, яка перебувала в стані війни з Московською державою.
З 1647 по 1657 роки київський митрополичий престол займав Сильвестр (Косів). Незважаючи на укладення союзу з Москвою, він відмовлявся визнавати над собою владу Московського патріарха, виступаючи за збереження канонічного зв'язку з Константинополем. У липні 1654 року митрополит Сильвестр навіть відправив послів до Смоленська, де тоді перебував цар Олексій Михайлович. У своїй чолобитній він просив про збереження залежності Київської митрополії від царгородського патріархата — «першої вольності, яка є усіх вольностей і прав коренем»
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekptTDBKRGFHMXBaV3h1YVdOcmFTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RRa05vYldsbGJHNXBZMnRwTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Обрання митрополита Діонісія
Митрополит Сильвестр помер 13 травня 1657. Гетьман Богдан Хмельницький доручив місцеблюстительство Київського престолу Чернігівському єпископу Лазарю (Барановичу) — єдиному архієреєві Лівобережної України. Гетьман також розіслав грамоти православним архієреям в межах Речі Посполитої (єпископам , Львівському і Перемишльському) із запрошенням прибути до Києва для обрання нового митрополита. Однак 27 липня помер і сам Богдан.
Вибори нового митрополита були проведені в Києві вже під час наступного гетьмана — Івана Виговського. 6 грудня 1657 (у день пам'яті святителя Миколая) на Київський престол був обраний єпископ Луцький Діонісій (Балабан). Його інтронізація відбулася 28 лютого 1658. Характерно, що як вибори, так і настолування нового митрополита проходили без участі московської церковної влади. Владика Діонісій отримав підтвердження своїх повноважень від Константинопольського патріарха. Пізніше і король Речі Посполитої визнав Діонісія законним Київським митрополитом.
Виїзд митрополита Київського в Чигирин
Коли Іван Виговський відійшов від Москви і став вести переговори з Річчю Посполитою, митрополит Діонісій також взяв участь в укладенні Гадяцького договору 8 вересня 1658. Разом з Виговським митрополит поїхав до Чигирина і вже більше в Київ не повертався. З цього часу Діонісій був фактично митрополитом Правобережної України, не маючи можливості керувати єпархіями на лівому березі Дніпра.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJrTDBScGIyNXBjMmw1UW1Gc1lXSmhiaTVxY0djdk1qSXdjSGd0UkdsdmJtbHphWGxDWVd4aFltRnVMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Початок втручання Московського патріархату у справи Київської митрополії
27 жовтня 1659 гетьманом Лівобережжя став син Богдана Хмельницького Юрій. Він підписав з Москвою новий договір. Запропоновані йому князем А. Н. Трубецьким до підписання статті істотно відрізнялися від березневих статей 1654 року. Саме в цьому новому договорі 1659 року вперше з'явився такий пункт: «А митрополиту Київському, так і іншим духовним Малої Росії, бути під благословенням святійшого патріарха Московського» (стаття 8). Характерно, що саме текст статей 1659 ввійшов згодом у «Повне зібрання законів Російської імперії» і сприймався як оригінальний документ 1654 року. Насправді, це була переробка березневих статей Богдана Хмельницького. Хоча пункт про підпорядкування Київського митрополита Московському Патріархові в 1659 році не був втілений у життя, однак відтоді московська церковна і світська влада почали активніше втручатися в українське церковне життя.
Уже в жовтні 1659 року князь А. Н. Трубецький призначив місцеблюстителем київського митрополичого престолу єпископа Лазаря (Барановича). Останній прийняв це призначення. Таким чином, Київська митрополія фактично розділилася на дві частини. На території Речі Посполитої продовжував свою архіпастирську діяльність митрополит Діонісій (Балабан), а в землях підконтрольних Московській державі вища церковна влада була в руках єпископа Лазаря. З цього часу Москва прагне посилити свій вплив, у тому числі й церковний, в українських землях.
У 1661 році в Москві місцеблюститель Патріаршого престолу висвятив на єпископа Мстиславського Мефодія (Филимоновича), який тоді ж був призначений місцеблюстителем Київської митрополії. Це діяння мало скандальні наслідки. У 1662 році Патріарх Никон прокляв за це митрополита Питирима, а Константинопольський патріарх проголосив анафему Мефодію. У результаті українське духовенство відмовилося підкорятися новоявленому місцеблюстителю. Таким чином перша спроба прямого поставлення в Москві кандидата на Київський престол зазнала невдачі.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkU1TDB4aGVtRnlRbUZ5WVc1dmRubGphQzVxY0djdk1qSXdjSGd0VEdGNllYSkNZWEpoYm05MmVXTm9MbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
У 1667 році на Помісному Соборі в Москві було ухвалено рішення про підвищення Чернігівської єпархії до архиєпископії. З цього часу Лазар (Баранович) став архиєпископом. Однак, оскільки це рішення було прийнято без погодження з Константинополем, Царгородський патріарх не визнав його законності.
Йосиф (Нелюбович-Тукальський)
У 1668 році гетьманом обох берегів Дніпра став Петро Дорошенко. Йому вдалося на короткий час об'єднати під своєю владою майже всі українські землі. На Київський митрополичий престол зійшов Йосиф (Нелюбович-Тукальський), обраний на митрополита ще в 1663 році на Соборі в Умані і затверджений у цьому званні королем Речі Посполитої. Митрополит Йосиф виступав за збереження канонічного зв'язку з Константинополем. Тому, прибувши до Києва, він наказав припинити поминання в церквах царя Олексія Михайловича і поминати лише гетьмана Петра. З єпископа Мефодія (Филимоновича) Йосип зняв мантію та панагію й заслав його в ув'язнення в . Під час правління митрополита Йосипа спроби переведення Київської митрополії під юрисдикцію Москви не мали успіху.
Митрополит Йосип помер 26 липня 1675. З цього часу місцеблюстителем знову стає Лазар (Баранович), що не визнається на Правобережжі. Митрополичий престол залишався вакантним до 1685 року.
Початок анексії Київської митрополії
Обрання нового настоятеля Лаври
Перший серйозний церковний крок на шляху приєднання Київської митрополії до Московського патріархату було зроблено в 1683 році. 18 листопада помер архімандрит Києво-Печерської Лаври Інокентій (Гізель). Гетьман Іван Самойлович написав про це лист Московському патріархові Йоакиму, просячи благословення на обрання нового настоятеля Лаври. У відповідному листі патріарх дякував гетьману за те, що той звернувся саме до нього, і дав своє благословення на проведення виборів.
Однак така поведінка гетьмана не знайшла підтримки в середовищі київського духовенства. Новий архімандрит був обраний вільними голосами без попередніх консультацій із Самойловичем. Ним став Варлаам (Ясинський). Не просячи підтвердження своїх прав у Москві, він звернувся за посвятою до Лазаря (Барановича), який і звів його в архімандрити. Втім, загроза захоплення лаврських володінь, що йшла від львівського єпископа Йосифа (Шумлянського), змусила все ж Варлаама просити підтвердження своїх повноважень у патріарха Йоакима. У результаті патріарх направив Варлааму ствердну грамоту, в якій, проте, більше говорилося про обов'язки Печерського архімандрита, ніж про його древні привілеї. З канонічної точки зору ця дія патріарха Йоакима означало вилучення Лаври з юрисдикції Константинопольського патріарха. При цьому слід мати на увазі, що це був ставропігіальний монастир, безпосередньо підпорядкований Предстоятелю Константинопольської церкви.
Активізація львівського єпископа Йосифа (Шумлянського), який став іменувати себе адміністратором Київської митрополії, спонукала як гетьмана, так і московський уряд також активізувати свої дії щодо заміщення вакантного митрополичого престолу. Єпископ Йосиф, що перебував у Речі Посполитій, був солідарним з королем Речі Посполитої у його антимосковських планах, до того ж існували чутки, що він готовий прийняти греко-католицизм, що додатково посилювало страх на Лівобережжі. Тому у своєму листі до гетьмана Самойловича від 31 жовтня 1684 патріарх Йоаким мотивував необхідність якнайшвидшого заміщення вакантної Київської кафедри так:
![]() | ... у Польській державі уніати, духовного їх чину люди, називаються Київськими митрополитами і архімандритами Печерськими, щоб ту Київську митрополію привласнити. | ![]() |
Пошук кандидата на київський престол
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTh3THpBMEwwZGxaR1Z2YmxOMmFXRjBiM0J2YkdzdWFuQm4uanBn.jpg)
Все це спонукало гетьмана шукати кандидата на київський престол. І тут нагодився зручний випадок. У 1684 році з Речі Посполитої в підконтрольну Москві частину України втік єпископ Луцький і Острозький Гедеон Святополк, князь Четвертинський. Пояснюючи причину своєї втечі з Речі Посполитої, він говорив думному дяку Омеляну Українцеву:
![]() | Приїхав я сюди тому, що від переслідування королівського мені життя не було, все неволив мене прийняти римську віру або зробитися уніатом, і тепер, ідучи в похід, сам король і королева сказали мені, що коли король прийде з війни, а я римлянином або уніатом не зроблюсь, то мене неодмінно пошлють на довічне ув'язнення у Марієнбурґ. Я злякався і втік сюди, бажаючи скінчити життя в благочесті. | ![]() |
Більшість українського духовенства, гетьман та московський уряд стали розглядати Гедеона як найвідповіднішого кандидата на митрополита. Не підтримував його кандидатуру лише Лазар (Баранович), який, очевидно, сам претендував на Київську митрополію. Після того як Омелян Українцев в листопаді 1684 зустрівся з Гедеоном і визнав його цілком придатним для заняття Київського престолу, гетьман Самойлович запропонував тут же відправити його для поставлення в Москву. Однак Українцев радив гетьману цього не робити, щоб не провокувати конфлікт із Чернігівським архиєпископом:
![]() | Якщо в архієпископа Чернігівського ненависть до єпископа Луцького, то ти б, гетьман, одразу його, єпископа Луцького, до Москви не відпускав, а нехай перш духовні та світські люди оберуть митрополита до Києва. | ![]() |
Саме цей план, запропонований Омеляном Українцевим, і був реалізований.
Перша спроба отримати згоду Константинопольського патріарха
До проведення в Києві Собору з обрання нового митрополита Московський уряд спробував все-таки отримати згоду Константинопольського патріарха на перехід Київської митрополії в юрисдикцію Московського патріарха. До Константинополя для переговорів був відправлений грек . Він взяв із собою лист московських государів Івана та Петра Олексійовича на ім'я патріарха Якова, датований 11 грудня 1684. Тут містилося прохання поступитися Московському патріархові правом висвячувати Київських митрополитів. Однак патріарх відповів, що тепер в Османській імперії смутний час: візир при смерті, і невідомо хто буде на його місці, і тому нічого не можна зробити. Так що прохання Москви залишилося незадоволеним. Після цього московський уряд і гетьман Самойлович вирішили діяти, не чекаючи благословення з Константинополя.
Обрання митрополитом Гедеона (Святополка-Четвертинського)
Собор для виборів нового митрополита був скликаний у Києві 8 липня 1685 у кафедральному храмі Святої Софії. Склад його учасників досить яскраво відобразив реальний стан справ у митрополії. На Собор не з'явився Лазар (Баранович), «відговорився слабкістю свого здоров'я». Більш того, Чернігівський архиєпископ не надіслав у Київ навіть своїх довірених осіб. Як писав гетьман Самойлович у Москву, з Чернігівської єпархії на Соборі не було «нікого, як з архімандритів та ігуменів, так і з протопопів». Не було в Києві і делегатів від єпархій, що залишилися на території Речі Посполитої. Так що в храмі Святої Софії були присутні лише представники духовенства Київської єпархії — «всі Київської єпархії з духовного чину начальні». При цьому число світських чинів, відправлених на Собор гетьманом, було досить значним. У храмі Святої Софії були присутні чернігівський полковник , військовий осавул Іван Мазепа, переяславський полковник Леонтій Полуботок, київський полковник та ніжинський полковник Яків Жураківський. Таким чином, представників духовенства на Соборі було «набагато менше», ніж посланців гетьмана.
Після початку соборних засідань з'ясувалося, що духовенство аж ніяк не горить бажанням «оставити Константинопольському престолу колишній послух, через що збентеження розуму зазнають багато хто». Однак, незважаючи на опозицію з боку духовенства, за наполяганням гетьмана Самойловича Собор все ж обрав на Київський престол Гедеона (Святополка-Четвертинського).
Характерно, що і сам єпископ Гедеон не брав участі у роботі Собору. Вже після проведених виборів до нього була направлена делегація у складі ігуменів та , які й повідомили йому про результати виборів.
Протест київського духовенства
Не дивно, що київське духовенство вирішило опротестувати діяння Собору. Іноді висловлюється думка, що незадоволені скликали в Києві новий Собор, який направив свій протест гетьману Самойловичу. Утім, текст зазначеного протесту не дає підстав думати, що в Києві скликався якийсь альтернативний Собор. Швидше за все, протест був складений представниками духовенства, що засідали у Святій Софії 8 липня. Зміст цього документа дозволяє зробити висновок про те, що, власне, викликало занепокоєння українського духовенства.
Перш за все, автори протесту вважали, що Собор 8 липня не мав права вирішувати питання про перехід в іншу . На їхню думку, це питання повинні вирішити між собою два патріархи — Константинопольський і Московський. Відторгнення митрополії від Константинополя може також несприятливо позначитися на житті тих єпархій, які залишилися на території Речі Посполитої. Перехід в юрисдикцію Москви може стати приводом для посилення в Речі Посполитій греко-католицької пропаганди. Проте найбільші побоювання українського духовенства викликала перспектива втрати Київськими митрополитами тих привілеїв, які вони мали раніше. У протесті прямо говориться, що в разі підпорядкування Москві в Києві більше не буде вільних виборів митрополита, «але кого від патріарха надішлють — буде митрополитом». Автори протесту також побоювалися, що Московський патріарх відтепер буде втручатися у церковні справи Київського митрополита. Свої побоювання вони підтверджували посиланням на події, що мали місце в Слобідській Україні після відкриття .
Слобідська Україна охоплювала нинішню Харківську, частину Сумської, Донецької та Луганської областей України і частину Білгородської, Курської та Воронезької областей Росії. Під час війни Богдана Хмельницького відбулося масове заселення цих земель українськими козаками та селянами. Переселенці присягали на вірність московському государеві, за що отримували від нього особливі вольності. У церковному відношенні територія Слобідської України була підпорядкована Московському патріархові. З 1657 по 1667 ці землі входили безпосередньо до складу Патріаршої області. Але на Московському Соборі 1667 була заснована , що охопила в тому числі і значну частину Слобідської України. Першим Білгородським митрополитом став серб Феодосій. Згодом у Білгород призначалися архиєреї з великоросів, які активно вводили тут московські порядки.
Київське духовенство у вказаному протесті перераховує такі зміни, що відбулися в церковному житті Слобожанщини:
- Церковна данина відтепер стягувалася не за кількістю церков, а за числом дворів у кожній парафії, для чого всі члени парафій були ретельно переписані.
- Священик за приховування доходу, так само як і за інші, дрібніші провини, піддавався тілесним покаранням.
- Були обкладені новими податками і миряни: «хто потоне, кого грім поб'є, чи нагло помре смертю — платять за то вину по гривні митрополитові».
- Церковні книги київського друку замінялися московськими, також було скасовано, а введено .
- Від священиків вимагали хрестити дітей не через обливання, а виключно через занурення, тому багато незвичних до цього священиків «дітей в слободах потопили».
- У храмах з престолів знімалися колишні антимінси й замінювалися на нові, підписані Московським патріархом.
- У духовенства були відібрані колишні ставленицькі й постригальні грамоти, замість яких видані «московські нові …, але не без кошту священиків».
Київське духовенство побоювалося, що всі ці нововведення будуть такими ж методами вводитися і в Києві, якщо їхня митрополія перейде до складу Московського патріархату.
Слід зазначити, що і гетьман Іван Самойлович, сповіщаючи патріарха і великих государів про те, що відбулися вибори митрополита, просив зберегти за Київським архіпастирем його колишні привілеї. Він просив зберегти процедуру обрання митрополита вільними голосами, щоб Московський патріарх лише посвячував Київського митрополита, але не втручався в його справи. Гетьман просив дозволити Київській митрополії мати свою друкарню і свої школи. Він також вважав за необхідне, щоб патріарх Йоаким просив Константинополь благословити перехід Київської митрополії в нову юрисдикцію. При цьому Самойлович вважав за доцільне зберегти за Київським митрополитом титул «екзарха Константинопольського патріаршества».
Поставлення митрополитом Гедеона
Патріарх Йоаким затвердив Київські вибори. У вересні він направив листа єпископу Гедеону, в якому вітав його з обранням і запрошував для поставлення прибути до Москви. Лист аналогічного змісту було направлено і гетьману Самойловичу. Цікаво, що в цих листах питання про збереження стародавніх привілеїв Київської кафедри було обійдене мовчанням. Направили гетьману грамоту і великі московські правителі, які, на відміну від патріарха Йоакима, обіцяли, що всі перераховані гетьманом привілеї Київської митрополії будуть збережені. Було відхилено лише пропозицію зберегти за Київським митрополитом звання екзарха Константинопольського патріарха.
У жовтні Гедеон вирушив до Москви, де 8 листопада 1685 відбулося його поставлення у Київські митрополити. В він приніс клятву вірності патріарху Йоякиму «і якщо станеться, то й по ньому благословенням Божим майбутньому Святійшому Патріарху Московському і всієї Росії, і всьому преосвященному Собору — Російським преосвященним митрополитам, архиєпископам і єпископам».
Таким чином, перехід Київського митрополита в юрисдикцію Москви фактично відбувся. Однак з канонічної точки зору цей акт не міг вважатися легітимним без його схвалення (хай і заднім числом) із боку Константинопольського патріарха.
Переговори з Константинопольським патріархатом
Посольство до Константинополя
У листопаді 1685 до Константинополя відправили дяка . Коли він проїжджав через Україну, то до нього приєднався і особистий посланець гетьмана Лисиця Іван Павлович. Їм було доручено просити Константинопольського патріарха передати Київську митрополію під юрисдикцію Москви. Послам були вручені грамоти патріарха Йоакима, царів Івана та Петра Олексійовича і гетьмана Івана Самойловича.
Політичне тло
Слід мати на увазі, що до середини 17 століття склалися досить тісні взаємини між східними патріархами і московськими государями. Грецьке духовенство регулярно відвідувала Москву, отримуючи тут щедру милостиню. При цьому контакти грецьких ієрархів з Москвою не обмежувалися виключно церковною сферою. Вже з кінця 16 століття східні патріархи стають, за висловом професора [ru], «політичними агентами» московських царів. Вони доставляють до Москви відомості про політичну ситуацію в Османській імперії. Єрусалимський патріарх в одній зі своїх грамот, адресованих московському царю, прямо писав: «У вашій Богохранимій державі ми маємо чин доносителя». Однак матеріальний інтерес не був єдиним стимулом, який спонукав грецьких ієрархів до подібного співробітництва. Східне православне духовенство з натхненням сприймала і всіляко підтримувала політичне посилення Москви, сподіваючись, що з часом саме московський цар допоможе грекам повалити ненависну владу османів.
Діяльність східних ієрархів на користь політичних інтересів Москви викликала занепокоєння османського уряду, який пильно стежив за всіма контактами патріархів з московськими послами. За таємні зв'язки з Москвою був повішений патріарх Парфеній, а за поїздку до Москви позбулися кафедр Олександрійський патріарх Паїсій і Макарій. У другій половині 17 століття московським послам в Константинополі дозволяли зустрічатися з патріархами лише після вирішення усіх політичних справ із візиром.
З самого початку визвольної війни під проводом Богдана Хмельницького східні патріархи вважали природним її результатом приєднання України до Московського царства. Ще в грудні 1648 року патріарх Єрусалимський Паїсій по дорозі до Москви зустрівся з Хмельницьким і намагався переконати його прийняти московське підданство. Про це ж він клопотався і в Москві. У 1651 році про те ж говорив Константинопольський патріарх у розмові з посланцем Хмельницького в Константинополі. Посередницькі послуги в справі встановлення контактів Хмельницького з Москвою брали на себе й інші східні ієрархи. Приєднання України до Московської держави давало, на думку греків, надію на спільний похід козаків і великоросів проти татар і османів.
Дуже характерно, що той же патріарх Єрусалимський Паїсій сподівався, що слідом за Україною до складу Московського царства увійдуть і Дунайські князівства (Валахія і Молдова). У 1655 році він навіть прямо просив Олексія Михайловича прийняти Молдовське князівство під своє заступництво. Це прохання підтримав і Антиохійський патріарх Макарій. Проте цей план не був здійснений.
Початок переговорів
Московські посли прибули до Адріанополя навесні 1686 року. Тут грек рекомендував їм передовсім вирушити до візира і просити його сприяти вирішенню питання про Київську митрополію. Дяку Алексєєву така пропозицію здалася дивною. Він вважав цю справа суто церковною, і тому гадав, що патріарх може вирішити її без поради з візиром. На що Мецевіт заперечив: «Якщо патріарх зробить цю справу без візирського указу, і який-небудь митрополит донесе, що патріарх списується з Москвою, то патріарха одразу стратять».
Тоді посли спробували побачитися з Єрусалимським патріархом , якого в Москві не без підстав вважали своїм союзником. Однак і цей ієрарх відмовився зустрічатися з делегацією без дозволу візира. Тоді Алексєєв звернувся все-таки до візира, і, отримавши його згоду, вирушив на зустріч з Досифєєм.
Переговори з Єрусалимським патріархом, спроби підкупу
Під час бесіди з московськими послами патріарх висловився дуже різко проти підпорядкування Київської митрополії Москві. Він вважав глибоко хибним сам спосіб дій московського уряду. Досифей цілком слушно зауважив, що раніше належало отримати благословення Константинополя, а вже потім поставляти Київського митрополита у Москві:
![]() | А то прислали просити благословення, коли вже поставили! Це Східної Церкви розділення! | ![]() |
Імовірно, після розмови з Алексєєвим та Лисицею патріарх Досифей відправив листа московським царям та патріарху Йоакиму, в яких доводив незаконність і недоречність задуманої ними справи.
Одним з найважливіших аргументів, висловлених патріархом Досифєєм проти приєднання Київської митрополії до Московського патріархату, було його побоювання, що цього акту не визнають в Речі Посполитій, на території якої перебувала значна частина митрополії. Православні, які живуть у Речі Посполитій, будуть шукати собі іншого митрополита, а це може стати причиною нового розколу.
Цікавою є сувора моральна оцінка, яку дав патріарх Досифей діям Москви:
![]() | Що [за] вина відхоплювати чужу єпархію? Чи не є сором від людей, чи не є гріх від Бога! Так надсилаєте гроші й з розуму людей виводите, берете грамоти супротивні Церкві й Богу. Казав нам посланник ваш, що листа від вас не привіз, тільки наказали йому дати нам милостиню, якщо йому дамо листа, якого хоче; і якщо не дамо йому, то й він нам не віддасть. | ![]() |
З цих слів патріарха Досифея стає очевидним, що московський посланець вів у Адріанополі відвертий торг. За сприяння у справі отримання відпускної грамоти він пропонував Досифею щедру «милостиню». Обурений Першоієрарх Єрусалимської Церкви назвав це явною симонією і здирництвом «для приниження Східної Церкви».
Тим не менш, у листі до московських государів патріарх Досифей писав, що хоча дії патріарха Йоакима і не заслуговують на схвалення, все ж таки він, Досифей, радий, що Київ, нарешті, знайшов митрополита, «його і свячення приймаємо, і решту залишаємо, молимося Владиці Христу, щоб Він дав йому сил правити благо добровільно по-Божому».
Однак все ж таки патріарх навідріз відмовився виступати посередником у переговорах московських послів із Константинопольським патріархом.
Торг за митрополію
З листа до патріарха Йоакима видно, що ще коли Алексєєв і Лисиця знаходилися в Адріанополі, Константинопольський патріарх Діонісій сам намагався встановити з ними контакт. Досифей каже, що до Алексєєва від імені Діонісія звертався якийсь архімандрит, який прямо просив в московського посланця грошей за видачу необхідної грамоти. Однак Алексєєв відповів, «нехай перш дасть йому грамоти, і тільки потім візьме гроші від нього».
Коли стало очевидним, що вирішити питання безпосередньо з патріархом не вдасться, московські посли вирушили до візира. І тут виявився ще один аспект цієї справи.
Політичне підґрунтя анексії Київської митрополії
Час, коли Алексєєв і Лисиця прибули до Адріанополя, було часом важкої кризи Османської імперії. У 1683 році османи почали чергову війну з Австрією. 16 липня вони взяли в облогу Відень, після чого паніка піднялася у всій Європі. У війну вступили Річ Посполита і Венеція. Король Речі Посполитої Ян III Собеський зі своєю армією підійшов до Відня і вщент розбив османів. Великий візир Кара-Мустафа втік з поля бою і згодом за наказом султана був підданий традиційній для османських вельмож страті — задушений шовковим шнурком. Армія союзників перейшла у контрнаступ. Османи терпіли одну поразку за іншою. У 1686 році вони залишили угорську столицю, яку тримали в руках більше 140 років.
Так що московські посли прибули до Османської імперії в самий розпал цієї війни, коли становище Османської імперії ставало близьким до катастрофічного. При цьому Москва ще в 1681 році уклала з Османською імперією мирний договір, і тому розглядалася султаном як потенційний союзник. До того ж, незважаючи на Андрусівський мир (1667), Московське царство продовжувало залишатися в стані війни з Річчю Посполитою, у той час одним з головних ворогів Османської імперії. У цій ситуації візир ухвалив рішення всіляко сприяти задоволенню прохання московських государів про підпорядкування патріарху Йоакима Київської митрополії, сподіваючись тим самим зміцнити свою дружбу з Москвою. І коли до нього прийшов Алексєєв, то «візир виявив цілковиту готовність виконати всі його бажання, і, між іншим, обіцяв закликати до себе і наказати йому виконати прохання московського уряду щодо Київської митрополії».
Згода патріархів Досифея та Діонісія
Після зустрічі з візиром Алексєєв знову відвідав патріарха Досифея і знайшов у ньому цілковиту зміну:
![]() | Я підшукав у правилах, що вільно всякому архієреєві відпустити зі своєї єпархії до іншого архієрея; я буду умовляти патріарха Діонісія, щоб він виконав волю царську, і сам буду писати до великих государів і до патріарха Йоакима і благословення від себе особливо, а не разом з Діонісієм. | ![]() |
Документальним свідченням цієї зміни є грамоти патріарха Досифея, спрямовані православному населенню Речі Посполитої та гетьману Самойловичу. У них Єрусалимський Первосвятитель закликав вважати Гедеона (Святополк-Четвертинського) істинним Київським митрополитом і сприяти йому в архіпастирському служінні. За настільки істотне корегування своєї позиції патріарх Досифей отримав від Микити Алєксєєва 200 червінців.
Тим часом у Адріанополь прибув Константинопольський патріарх Діонісій. Він повинен був зустрітися з візиром, щоб отримати від того підтвердження своїх повноважень. Слід зауважити, що Діонісій за своє життя п'ять разів обирався і потім скидався з Константинопольського патріаршого престолу. У 1686 році він зійшов на патріарший трон в четвертий раз. Дізнавшись волю візира, Діонісій пообіцяв виконати прохання Москви, як тільки повернеться до Константинополя і збере собор митрополитів.
У травні, повернувшись до Константинополя, патріарх Діонісій написав листа до московських государів, патріарха Йоякима і гетьмана Самойловича, в яких говорив про свою згоду на дозвіл Московському патріарху висвячувати митрополитів на Київську митрополю. При цьому Патріарх Досифей зазначав, що Константинополь лише давав РПЦ дозвіл на хіротонію Київських митрополитів у Москві, тоді як Київ залишався єпархією Вселенського патріархату.
Константинопольський собор 1686 року
Нарешті в червні у Константинополі був скликаний Собор архиєреїв, на якому було ухвалено остаточне рішення з цього питання. Собор видав грамоту, яка веліла визнавати Гедеона (Святополк-Четвертинського) законним Київським митрополитом. Крім Патріарха Діонісія грамоту підписав також 21 митрополит. Крім того, Діонісій у червні видав ще дві грамоти, адресовані гетьману Самойловичу і всім вірним чадам Київської митрополії, в яких говорив, що дає право поставляти митрополита Київського і всієї України Московському патріархові, і наказує відтепер всіх новообраних митрополитів відправляти для посвячення до Москви, але Київський митрополит мав у першу чергу першим згадувати ім'я у диптху Константинопольського патріарха, щоб це було свідченням влади Вселенського престолу над Київською митрополією.
Микита Алексєєв вручив Патріарху Діонісію за ці документи 200 золотих і «три сорока соболів», за що отримав від Діонісія власноручну розписку. Характерно, що у своєму листі до московських царів Константинопольський патріарх просив надіслати «жалування» також для решти архиєреїв, що підписали акт.
Зміна політичних обставин
Швидке завершення справи підпорядкування митрополії пояснюється, перш за все, бажанням османського уряду зберегти мир з Москвою. Однак сподівання візира виявилися марними. Навесні 1686, коли московські посли були в Османській імперії, в Москві вже велися переговори з особистими представниками короля Речі Посполитої на предмет підписання мирного договору. «Вічний мир» з Річчю Посполитою був укладений 21 квітня. Москва зобов'язалася розірвати мир з османським султаном і кримським ханом і негайно послати війська на кримські переправи для захисту Речі Посполитої від татарських нападів. Уряд Речі Посполитої зі свого боку гарантував, що православне населення на території Речі Посполитої не може бути примушене до греко-католицизму, а вище православне духовенство буде отримувати посвячення від Київського митрополита.
Проте цей договір міг набути чинності тільки після його підписання королем Речі Посполитої. Оскільки Ян Собеський у той час був у військовому поході в Молдовському князівстві, то договір був підтверджений ним лише восени 1686 року. Тоді ж у Москві було ухвалено рішення спорядити військовий похід проти кримського хана, союзника Османської імперії.
Це фактичне оголошення війни Османській імперії мало не перекреслило результати місії дяка Микити Алєксєєва. На зворотному шляху з Константинополя московський посол разом з грамотами був заарештований при проїзді через Крим. Московський уряд ледь зумів звільнити його, пославши кримському хану в обмін одного важливого татарського бранця.
Як тільки в Константинополі дізналися про укладення Москвою «вічного миру» з Річчю Посполитою, положення патріарха Діонісія стало вкрай незавидним. Проти нього відразу ж склалася опозиція в Синоді. Незадоволені Діонісієм архиєреї звинуватили його в таємних зв'язках з Москвою, наводячи на підтвердження факт «передачі» Київської митрополії Московському патріархові. У результаті Діонісій позбувся патріаршества через два місяці після офіційного вступу на Константинопольський престол.
У 1687 році Константинопольський Собор засудив патріарха Діонісія за «передачу» Київської митрополії Москві, оцінивши цей акт як симонію, тобто хабарництво, і позбавив Діонісія патріаршого престолу. Таким чином вчинок патріарха Діонісія Собор визнав незаконною дією.
Порушення умов акту 1686 року і перепідпорядкування Київської митрополії Московській православній церкві
Умов які були прописані в акті Московська православна Церква не дотрималась а саме: вибори митрополита перейшли в руки Московського Синоду, поминання Вселенського патріарха припинилося, і привілеї київського митрополита були скасовані, навіть сама митрополія перестала існувати як церковна одиниця.
Звуження юрисдикції Київського митрополита
Конфлікт між Гедеоном (Святополк-Четвертинським) і Лазарем (Барановичем) призвів до того, що останній вирішив вийти з юрисдикції Київського митрополита і підпорядкуватися безпосередньо Московському патріархові. Таким чином Чернігівська єпархія фактично вийшла зі складу Київської митрополії. Подібна доля спіткала і Могилевську єпархію. З початку XVIII століття архиєреї сюди призначалися вже не з Києва, а з Москви (з часу заснування Синоду, відповідно, з Петербурга).
Незважаючи на гарантії, дані урядом Речі Посполитої у 1686 році, греко-католицька пропаганда не була припинена. У результаті до початку XVIII століття Львівська, і Перемишльська єпархії остаточно стали греко-католицькими. Так що вже через двадцять п'ять років після входження до складу Московського патріархату митрополит Київський з глави великого автономного церковного округу перетворився на правлячого архієрея однієї лише Київської єпархії.
Два його наступники — Варлаам (Ясинський) (1690—1707) та Йоасаф (Кроковський) (1708—1718) обиралися в Києві на Соборах і лише посвячувалися в Москві. Проте після проведення Петром I Синодальної реформи право обирати митрополитів вільними голосами київського духовенства було втрачено.
Втрата статусу митрополії
У 1722 році київський архіпастир був «обраний» за новою схемою. Синод запропонував імператору чотири кандидатури, з яких Петро обрав Варлаама (Ванятовича), що займав Київський престол до 1730 року. Характерно, що владика Варлаам отримав вже не сан митрополита, а лише архиєпископа. З цього часу Київська митрополія фактично перетворюється на одну з рядових єпархій Російської Церкви.
Поступово були значною мірою нівельовані особливості , української вимови богослужбових текстів, українського друку церковних книг. Тому побоювання, висловлені українським духовенством в 1685 році, виявилися цілком справедливими.
Причини акту 1686 року
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkpqTDBsMllXNWZVMkZ0YjNsc2IzWjVZMmhmSlRJNFVHOXlkSEpoYVhRbE1rTmZNVGwwYUY5alpXNTBkWEo1SlRJNUxtcHdaeTh5TWpCd2VDMUpkbUZ1WDFOaGJXOTViRzkyZVdOb1h5VXlPRkJ2Y25SeVlXbDBKVEpEWHpFNWRHaGZZMlZ1ZEhWeWVTVXlPUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Події 1686 яскраво відобразили внутрішній стан і Московського патріархату, і Константинопольської церкви, і Київської митрополії. По-перше, Москва, відчуваючи свою політичну могутність, вважала для себе допустимим істотні відступи від канонічного порядку у вирішення церковних питань. І процедура обрання митрополита Гедеона, і його інтронізація в Москві, і отримання заднім числом благословення Константинопольського патріарха були здійснені через пряме порушення канонів. По-друге, поведінка східних ієрархів у ході вирішення цього питання виявилося повністю детермінованою двома чинниками — позицією османського уряду і особистою матеріальною вигодою. Зміна настрою Єрусалимського патріарха після зустрічі московських послів із візиром показує, що навіть цей, далеко не найгірший представник грецького єпископату, був здатний істотно корегувати свої канонічні погляди під впливом двох зазначених факторів. Нарешті, й українське духовенство за тридцять років після Переяславської Ради сильно змінилося, з ним відбулася, за висловом Н. Д. Полонської-Василенко, «велика еволюція». Якщо в 1654 році воно твердо відстоювала свою канонічну підпорядкованість Константинополю, то в 1685 році смиренно передавало це питання на розсуд Константинопольського патріарха. Характерно, що не було протестів проти процедури обрання та посвячення митрополита Гедеона ні з боку гетьмана, ні з боку козацької старшини, ні з боку церковних братств.
Цілком очевидна обумовленість акту політичною кон'юнктурою, що склалася в другій половині 17 століття. Процес інтеграції України в Московську державу не міг не призвести до поступового згладжування особливостей її адміністративного устрою, місцевого самоврядування, системи освіти. У цьому контексті входження Київської митрополії до складу Московського патріархату після Переяславської Ради було неминучим. Цю невблаганну логіку історичного процесу чудово розуміли як російські, так і українські історики. Наприклад, професор І. І. Огієнко (згодом — митрополит Іларіон) писав, що приєднання Київської митрополії до Московського патріархату:
![]() | логічно випливало з приєднання політичного, з акту 1654 р., і не допустити його не було сил. Тридцять два роки (1654—1686) захищало духовенство незалежність своєї Церкви — і можна тільки дивуватися, що воно так вперто і довго не віддавав своєї свободи | ![]() |
Скасування акту 1686 року
Анексія Київської Митрополії під керування Московської православної Церкви ніколи не визнавалась Константинопольською православною церквою. Умов, які були зазначені в акті, Московська православна Церква не дотрималась, а саме: вибори митрополита перейшли в руки Російського Синоду, поминання Вселенського патріарха припинилося, а привілеї київського митрополита були скасовані, навіть сама митрополія перестала існувати як церковна одиниця.
Українська національна церковна історіографія завжди заперечувала передання Київської митрополії під омофор Російської Православної Церкви.
У XX столітті Константинопольський патріархат неодноразово виступали з критикою подій 1686 року. В 1924 році Вселенський патріарх Григорій VII дав Польській Православній Церкві томос про автокефалію, посилаючись на те, що приєднання Київської митрополії до Московського Патріархату було проведено не за церковними канонами. Так у 1924 році у томосі Патріарха Григорія VII про дарування автокефалії Польській православній церкві де сказано що автокефалія надається
![]() | дослухаючись гучного голосу канонічного обов’язку, що накладає на наш Святіший Вселенський Престол піклування про Святі Православні Церкви, які знаходяться у скруті; вбачаючи, що й історія свідчить на користь зазначеного (бо ж написано, що відчуження від нашого Престолу Митрополії Києва й залежних від неї Православних Церков Литви та Польщі, а рівно ж прилучення їх до Святої Церкви Москви, з самого початку були здійснені зовсім не у згоді із законними канонічними приписами; також недотримано того, про що було спільно заявлено щодо повної церковної самодостатності Київського митрополита, який носив титул екзарха Вселенського Престолу). | ![]() |
Патріарх Григорій назвав три підстави, що дозволили йому дарувати автокефалію Православній церкві в межах Польської республіки. Це, по-перше, необхідність узгодження церковних кордонів з новими політичними кордонами, по-друге, право Константинопольського патріаршого престолу надавати підтримку православним церквам, що «опинилися в скруті» і, по-третє, порушення канонічних правил, здійснене в 1686 році (православні єпархії Польщі, Литви та Білорусі в 1686 році були частиною Київської митрополії). Однак сам акт 1686 року патріархом Григорієм анульований не був. На території України він як і раніше визнавав законною юрисдикцію Московського патріарха.
У 1990 році Вселенський патріарх Димитрій в листі до Московського патріарха писав, що Константинопольська Церква визнає Російську Православну Церкву в межах 1589 року. На таких самих підставах був даний томос про автокефалію Православній Церкві України в 2019 році. Тобто Акт «передачі» Київської митрополії Діонісія Константинопольский патріархат не визнавав.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekk1TDBKaGNuUnZiRzl0WlhkZlNTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RRbUZ5ZEc5c2IyMWxkMTlKTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Великий резонанс мала заява, зроблена в березні 2005 року архиєпископом Скопельским Всеволодом (Майданським), якого не без підстав вважали куратором «української політики» Константинопольського патріархату. На зустрічі з Президентом Віктором Ющенком він заявив, що Константинопольський патріархат ніколи не визнавав законності переходу Київської митрополії до складу Московського патріархату і тому Константинополь до цього дня продовжує вважати Україну своєю канонічною територією. Ця заява викликала жорсткі протести з боку Російської православної церкви, однак Константинополь не став нічого офіційно спростовувати (як і підтверджувати).
2008 року у Києві під час ювілейних урочистостей, присвячених 1020-річчю Хрещення Київської Руси, Вселенський Патріарх Варфоломій I неодноразово іменував Константинопольський патріархат Церквою-Матір'ю по відношенню до Української православної церкви Московського патріархату. А 26 липня 2008 року у своєму програмному зверненні до українського народу, сказаному на Софійській площі в Києві, Патріарх Варфоломій прямо назвав приєднання Київської митрополії до Московського Патріархату анексією. При цьому він підкреслив, що його Церква погодилася «обмежити себе» заради того, щоб сприяти повнішому застосуванню «духовної спадщини Візантії», а також задля захисту православної ідентичності українського народу.
Патріарх Варфоломій поставив події 1686 року в один ряд з даруванням автокефалії ряду Помісних Церков на Балканах: Елладській, Сербській, Албанській.
Перед обранням предстоятеля ПЦУ патріарх Варфоломій надіслав листа до митрополита Онуфрія де попередив його про втрату титулу «Митрополит Київський»: «у формі ікономії та милості, ми повідомляємо Вас, що після виборів Предстоятеля Української Церкви органом, котрий складатиметься з кліриків та мирян, Ви не зможете еклізіологічно та канонічно носити титул Митрополита Київського, котрий, Ви все одно носите зараз у порушення описаних умов офіційних документів 1686 року» Таку ж думку висловив єпископ Євстратій (Зоря)
Священний Синод Вселенського патріархату, під час сесії від 11 жовтня 2018 року, «Скасував зобов'язання Синодального листа 1686 року, виданого за обставин того часу, який надавав у порядку ікономії право Патріарху Московському висвячувати Київського митрополита, обраного собором духовенства та вірян його єпархії, який мав згадувати Вселенського Патріарха як свого Першоієрарха за будь-яким богослужінням, проголошуючи та підтверджуючи свою канонічну залежність від Матері-Церкви Константинополя».
Також Синод Вселенського патріархату зняв анатему з Патріарха Української православної церкви Київського патріархату Філарета. Йому та главі Української православної автокефальної церкви Макарію повернули канонічний статус. Раніше, у вересні 2018 року, архиєпископ Йов Тельміський (Геча) заявив, що Вселенський патріархат Константинополя не визнає анатему, накладеної на українського гетьмана Івана Мазепу Московським патріархатом:
![]() | Не дивлячись на накладення Російською Церквою на гетьмана Мазепу неканонічної анафеми, представники Вселенського патріархату її не визнавали, адже вона була накладена з політичних мотивів, як засіб політично-ідеологічних репресій і не мала жодних віросповідних, богословських чи канонічних причин. На еміграції в м. Бендери Іван Мазепа вільно сповідався у православних священиків Вселенського патріархату. Саме вони напутствували його на смертному одрі і відпустили від гріхів, а потім і відспівували. Його тіло було покладене в православній церкві містечка Варниці, яка перебувала у юрисдикції Вселенського патріархату, а згодом його перепоховали у місті Галац на Дунаї, де в центральному соборі Свято-Георгієвського монастиря місцевий митрополит відслужив заупокійну службу за спочилим гетьманом. Цей митрополит був ієрархом Вселенського патріархату. Отже, можемо говорити, що Іван Мазепа помер як вірний Матері-Церкви, Вселенського патріархату! | ![]() |
У жовтні 2020 року Вселенський патріарх Варфоломій написав листа у якому зазначив, від часу Об'єднавчого собору і надання томосу ПЦУ «нова автокефальна церква України є єдиною канонічною Православною Церквою на території Української Держави, та Блаженніший Митрополит Київський та всієї України має бути визнаний її канонічним Предстоятелем. Відповідно до канонічного принципу територіальності, який є невід'ємним і постійним фактом православної еклезіології, жодна Церква не може бути присутньою в межах юрисдикції Церкви України. Тим не менше, в дусі пастирської чуйності, ми тимчасово терпимо існування українських ієрархів під Росією не як місцевих правлячих єпископів, а лише як титулярних або тих, що перебувають (мають резиденцію) в Україні, ієрархів, згідно з каноном 8 І Нікейського собору, сподіваючись, що, волею Божою, вони незабаром об'єднаються з помісною Церквою. З цієї причини Його Високопреосвященство Онуфрій вже не розглядається як канонічний митрополит Київський, але як ієрарх, що проживає в Києві, як це було надруковано у Щорічнику Вселенського патріархату на 2020 рік».
У 21 серпня 2021 року Вселенський патріарх Варфоломій І під час візиту в Україну сказав: «Київська митрополія попри те, що ревно трублять про зворотнє, завжди була невід’ємною канонічною територією та митрополією під очільництвом нашого Святішого Апостольського та Патріаршого Престолу, хоча історичні обставини та у насильницький спосіб, але не назавжди відсікли її від природньої матері".
Церковно-канонічний аспект
Московський патріархат завжди розглядав цю подію як канонічне і виправдане приєднання, навіть «повернення західноруської митрополії до матері-Церкви», і категорично й жорстко реагував на будь-які спроби піддати сумніву цю тезу.
Водночас, напівавтономна Українська православна церква Московського патріархату загалом демонструвала обережніший підхід до проблеми. Зокрема, її історики та каноністи не ігнорували факти порушень канонів, незгоду тодішньої ієрархії, однак і не заперечували факт сьогоднішньої підпорядкованості Московському патріархату, наголошуючи на пізнішій рецепції цієї події. Замість цього РПЦвУ останніми роками активно намагалася повернути собі всі ті автономні права, які були зліквідовані Петром I, залишаючись в юрисдикції Московського патріархату. Лише з інтронізацією патріарха Кирила (Гундяєва) розширення цих прав було повністю призупинено.
Думки богословів
На думку доктора богослов'я Університету Аристотеля в Салоніках (Греція), наукового співробітника візантійської бібліотеки (фр. Collège de France, Париж) , підпорядкування Київської митрополії Московському патріарху, спочатку здійснене без дозволу Константинопольської православної церкви, владою російських государів, є «істотним канонічним злочином» і порушенням наступних канонів: 35 правила Апостолів, 6 правила I Вселенського собору, 13 правила Антіохійського собору, 22 правила Антіохійського собору, 15 правила Сардикійського собору; вторгнення в чужу єпархію засуджується відповідно до канонів 2 правилом II Вселенського собору, 13 і 22 правилом Антіохійського собору, 3 правилом Сардикійського собору; підпорядкування чужих провінцій, як і порушення стародавніх прав церков, засуджується відповідно до канонів 8 правила III Вселенського собору, 39 правила VI Вселенського собору.
Примітки
- . ec-patr.org. Архів оригіналу за 7 жовтня 2018. Процитовано 28 грудня 2018.
- . www.religion.in.ua. Архів оригіналу за 7 серпня 2021. Процитовано 30 серпня 2019.
- . Радіо Свобода (укр.). Архів оригіналу за 15 травня 2019. Процитовано 30 серпня 2019.
- Історичні дати подані за старим стилем.
- Огієнко, 1993, с. 198..
- Власовський, 1956, с. 302..
- Шевченко, с. 54..
- Власовський, 1956, с. 109—110..
- Полонська-Василенко, 1995, с. 194..
- Грушевський, 1991, с. 60–69..
- Полонська-Василенко, 1995, с. 39—40..
- Огієнко, 1993, с. 174—175..
- Полонська-Василенко, 1995, с. 196..
- Огієнко, 1993, с. 179..
- Терновский, 1872, с. 89..
- Терновский, 1872, с. 91—92..
- Огієнко, 1993, с. 182..
- Яковенко С. Г. Западнорусская Церковь в последней трети XVII в. // Макарий (Булгаков), митрополит Московский и Коломенский. История Русской Церкви. Книга седьмая. М., 1996. С. 536.
- Архив Юго-Западной России, издаваемый временною комиссиею для разбора древних актов, высочайше учрежденною при Киевском, Подольском и Волынском генерал-губернаторе (далі — АЮЗР). Часть первая. Том V. Акты, относящиеся к делу о подчинении Киевской митрополии Московскому патриархату (1620—1694). — Киев, 1872. — С. 42. [ 24 серпня 2017 у Wayback Machine.]
- Соловьев С. М. Сочинения. В 18 кн. Кн. VII. Т. 13—14. История России с древнейших времен / Отв. ред. И. Д. Ковальченко, С. С. Дмитриев. М., 1991. С. 371
- Там само. С. 372.
- Повністю текст листа опубліковано у: АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 46—50 [ 24 серпня 2017 у Wayback Machine.]
- Соловьев С. М. Op. cit. Кн. VII. С. 376.
- Письмо гетмана Ивана Самойловича к царям Иоанну и Петру Алексеевичам. 20.07.1685 // АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 66.
- Там само. С. 66.
- Там само. С. 65.
- Терновский, 1872, с. 101..
- Письмо гетмана Ивана Самойловича к царям Иоанну и Петру Алексеевича. 20.07.1685 // АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 66. [ 24 серпня 2017 у Wayback Machine.]
- Терновский, 1872, с. 103..
- Огієнко, 1993, с. 185..
- Повністю цей документ опубліковано: АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 55—61. [ 24 серпня 2017 у Wayback Machine.]
- Багалій Д. І. Історія Слобідської України. Харків, 1993. С. 179.
- АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 60.
- АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 61
- З 1682 до 1696 року в Москві спільно правили царі Петро та за регентства царівни Софії.
- АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 68.
- АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 84—85.
- Текст грамоти див.: АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 93—101.
- Исповедание, произнесенное Гедеоном Четвертинским при посвящении его в митрополиты Киевские. 8.11.1685 // АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 103.
- Каптерев, 1914, с. 299..
- Каптерев, 1914, с. 307–308..
- Каптерев, 1914, с. 354–359..
- Каптерев, 1895, с. 160–162..
- Терновский, 1872, с. 134..
- Соловьев С. М. Op. cit. Кн. VII. С. 377
- Повністю листи опубліковані в: АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 142—158.
- АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 144.
- Там само. С. 144—145
- Там само. С. 145.
- Там само. С. 153.
- Там само. С. 145.
- Шимов Я. Австро-Венгерская империя. М., 2003. С 108—111.
- Терновский, 1872, с. 141..
- Соловьев С. М. Op. cit. Кн. VII. С. 378.
- Обидві грамоти опубліковані в: АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 160—166.
- Соловьев С. М. Op. cit. Кн. VII. С. 378.
- Лебедев А. П. История Греко-Восточной церкви под властью турок: От падения Константинополя (в 1453 году) до настоящего времени: В 2 кн. СПб., 2004. Кн. 1. С. 270—271.
- АЮЗР. Ч. 1. Т. V. С. 166—177.
- (PDF). 2020. с. 65. Архів оригіналу (PDF) за 7 серпня 2021. Процитовано 11 грудня 2020.
{{}}
:|first=
з пропущеним|last=
() - Текст грамоти див.: Там же. С. 186—189. Цю Соборну грамоту треба відрізняти від тоді ж виданої Патріаршої грамоти, котрою Гедеон затверджувався у сані митрополита. Остання була підписана лише патріархом Діонісієм. Її текст див.: Там само. С. 184—186.
- Там само. С. 182—184, 189—191.
- Там само. С. 177.
- Яковенко С. Г. Op. cit. С. 541.
- Терновский, 1872, с. 147..
- Терновский, 1872, с. 146..
- Полонська-Василенко, 1995, с. 198..
- Полонська-Василенко, 1995, с. 198—199..
- Полонська-Василенко, 1995, с. 197..
- Огієнко, 1993, с. 194..
- Ісіченко, 2008, с. 305..
- Полонська-Василенко, 1964, с. 114..
- . cerkvarium.org. Архів оригіналу за 26 лютого 2020. Процитовано 15 вересня 2019.
- (PDF). Нація і держава. 29 липня 2008 р. Архів оригіналу (PDF) за 7 серпня 2021. Процитовано 08.09.2019.
- . nv.ua. Архів оригіналу за 8 листопада 2020. Процитовано 31 серпня 2019.
- . РБК-Украина (рос.). Архів оригіналу за 17 квітня 2021. Процитовано 29 серпня 2019.
- . Українська правда (укр.). Архів оригіналу за 8 серпня 2021. Процитовано 31 серпня 2019.
- . Архів оригіналу за 11 жовтня 2018. Процитовано 7 серпня 2021.
- . Архів оригіналу за 7 серпня 2021. Процитовано 7 серпня 2021.
- . cerkvarium.org. Архів оригіналу за 8 грудня 2020. Процитовано 10 грудня 2020.
- . Духовний фронт (укр.). 30 жовтня 2020. Архів оригіналу за 1 листопада 2020. Процитовано 10 грудня 2020.
- . ТСН.ua (укр.). Архів оригіналу за 22 серпня 2021. Процитовано 22 серпня 2021.
- Бурега, В.В. Присоединение Киевской Митрополии к Московскому Патриархату: Как это было // Богослов.ru. 6.08.2008. [1] [ 31 травня 2009 у Wayback Machine.].
Див. також
Література
- Документи говорять — сучасне дослідження історії Київської митрополії Константинопольської церкви — https://www.ec-patr.org/deltiotypou/ukraine/final%20oukraniko-1.pdf [ 27 грудня 2018 у Wayback Machine.]
- Архив Юго-Западной России, издаваемый временною комиссиею для разбора древних актов, высочайше учрежденною при Киевском, Подольском и Волынском генерал-губернаторе. — Часть первая. Том V. Акты, относящиеся к делу о подчинении Киевской митрополии Московскому патриархату (1620—1694). — Киев, 1872.
- Бурега, В. В. Присоединение Киевской Митрополии к Московскому Патриархату: Как это было // Богослов.ru. — 2008. — 6 авг..
- Власовський І. Ф. Нарис історії Української Православної Церкви. — Т. 2: (XVII ст). [ 13 жовтня 2018 у Wayback Machine.] — Нью-Йорк, 1956: Київ: Репринтне видання, 1998. — 399 с. — .
- Ігор (Ісіченко), архиєпископ. Історія Христової Церкви в Україні. — Б. м.: Акта, 2008.
- Каптерев Н. Ф. Характер отношений России к православному Востоку в XVI и XVII столетиях. — 2-е изд. — Сергиев Посад: Кн. маг М. С. Елова, 1914. — IV, 567, IX с. (рос.)
- Каптерев Н. Ф. Сношения Иерусалимских Патриархов с русским правительством с половины XVI до конца XVIII столетия. [ 2 серпня 2018 у Wayback Machine.] — [СПб.]: [Имп. Правосл. палест. о-во], 1895—1898. — 830 с.
- Лебедев А. П. История Греко-Восточной церкви под властью турок: От падения Константинополя (в 1453 году) до настоящего времени: В 2 кн. — СПб., 2004.
- Огієнко I. I. Українська церква: Нариси з історії Української православної церкви: У 2 т. — Т. 1–2. [ 16 квітня 2009 у Wayback Machine.] — Київ: Україна, 1993. — 284 с. — .
- Переяславська умова України з Москвою 1654 року. Статті й тексти // Хто такі українці і чого вони хочуть / М. С. Грушевський; Укладач, автор передмови і коментаря О. Л. Копиленко. — Київ: Т-во «Знання» України, 1991. — 240 с. — .
- Полонська-Василенко Н. Історичні підвалини УАПЦ. [ 13 жовтня 2018 у Wayback Machine.] — 2-ге вид. — Рим, 1964. — С. 126.
- Полонська-Василенко Н. Історія України: У 2 т. — Т. 2 : Від середини XVII століття до 1923 року. [ 9 грудня 2017 у Wayback Machine.] — 3-тє вид. — Київ: Либідь, 1995. — 608 с. — .
- Терновский С. Исследование о подчинении Киевской митрополии Московскому патриархату. [ 13 жовтня 2018 у Wayback Machine.] — Киев: Губ. тип., 1872. — [4], 172 с. (рос. дореф.)
- Ченцова В. Г. Синодальное решение 1686 г. о Киевской митрополии [ 20 вересня 2018 у Wayback Machine.] // Древняя Русь. Вопросы медиевистики. — 2017. — № 2 (68). — С. 89—110. [Архівовано з першоджерела 22 липня 2017.]
- Шевченко О. М. Про підпорядкування Київської митрополії Московському патріархату наприкінці XVII ст. [ 23 листопада 2018 у Wayback Machine.] // Український історичний журнал. — 1994. — № 1 (394). — Січень — лютий. — С. 54–61.
- Вселенський престол і українська церква (документи) [ 5 жовтня 2018 у Wayback Machine.] // Київська православна богословська академія, вересень 2018, переклад Чокалюка С. М. [Архівовано з першоджерела 5 жовтня 2018.]
Посилання
У Вікіджерелах є Грамоти Вселенського патріарха й Синоду про Київську митрополію 1686 року (рос.) |
- З'явився український переклад обґрунтування приналежності України до Вселенського патріархату [ 5 жовтня 2018 у Wayback Machine.] // LB.ua 4 жовтня 2018
- Крамар О. Патріархат-рейдер [ 16 квітня 2015 у Wayback Machine.] // Тиждень.ua
- resource.history.org.ua. Архів оригіналу за 22 березня 2022. Процитовано 16 січня 2019.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Aneksiya Kiyivskoyi mitropoliyi Moskovskim patriarhatom istorichna podiya trivalij proces pov yazanij iz vklyuchennyam kozackoyi derzhavnosti do Rosijskoyi monarhiyi sho rozpochavsya v 1685 roci visvyachennyam mitropolita Kiyivskogo Gedeona Moskovskim patriarhom Joakimom u Moskoviyi i zavershivsya 1722 roku koli Petro I obrav v sani arhiyepiskopa a ne mitropolita Z cogo chasu Kiyivska mitropoliya faktichno peretvoryuyetsya na odnu z ryadovih yeparhij Cerkvi Rosijskoyi imperiyi Osnovnoyu prichinoyu aneksiyi stav akt Vselenskogo patriarhatu Konstantinopolya 1686 roku yakij davav pravo visvyachuvati Kiyivskogo mitropolita Moskovskomu Patriarhu Kiyivskij mitropolit mav zgaduvati Vselenskogo patriarha Konstantinopolya najpershim i cim pidtverdzhuvati vladu Vselenskogo patriarhatu Konstantinopolya nad Kiyivskoyu mitropoliyeyu Akt buv vidanij Vselenskim patriarhom Dionisiyem IV yakij piznishe otrimav anatemu ta Svyashennim Sinodom Vselenskogo patriarhatu pid tiskom skladnih istorichnih obstavin Cerkovno istorichna i kanonichna ocinka ciyeyi podiyi duzhe vidriznyayetsya v Rosijskij i Konstanopolskij pravoslavnih cerkvah Aneksiya Kiyivskoyi mitropoliyi Moskovskim patriarhatomData 1685 1722Prichina 1 Visvyachennya mitropolita Kiyivskogo Gedeona Moskovskim patriarhom Joakimom u Moskoviyi 2 Akt Vselenskogo patriarhatu Konstantinopolya 1686 roku yakij nadavav pravo visvyachuvati Kiyivskogo mitropolita Moskovskomu patriarhuUchasniki 1 Vselenskij patriarhat Konstantinopolya 2 Kiyivska mitropoliya 3 Moskovskij patriarhatRezultat Likvidaciya Kiyivskoyi mitropoliyi v 1722 roci Petrom I Rosijska pravoslavna cerkva tverdit sho ce bula peredacha Kiyivskoyi mitropoliyi a oficijna poziciya Vselenskogo patriarhatu Konstantinopolya kazhe sho buv lishe Akt v yakomu davali pravo visvyachuvati Kiyivskogo mitropolita Moskovskomu Patriarhu i duhovno okormlyuvati mitropoliyu pri tomu sama mitropoliya zalishalas v skladi Vselenskogo patriarhatu Konstantinopolya Mitropolit Kiyivskij mav pershogo pominati Vselenskogo patriarha a potim Moskovskogo Zgidno z Aktom obrannya Kiyivskogo mitropolita malo vidbuvatisya yepiskopami klirikami i znattyu Kiyivskoyi mitropoliyi z dozvolu ta za nakazom ukrayinskogo getmana Kiyivskij mitropolit mav zberigati vsi privileyi mitropolita Kiyivskogo Moskovskomu patriarhu tilki bulo dozvoleno v suvoro viznachenih osoblivih vipadkah visvyachuvati Mitropolita Kiyivskogo V akti 1686 r same ce Moskovske duhovenstvo i prosilo prosyat z velikim blagogovinnyam i z velikim prohannyam dati dozvil Blazhennishomu Patriarhu Moskoviyi visvyachuvati Kiyivskogo mitropolita koli bude pozbavlena istinnogo arhiyereya cya mitropoliya Zhodnu z cih umov Aktu ne bulo dotrimano Moskovskim patriarhatom vibori mitropolita perejshli v ruki Moskovskogo Sinodu pominannya Vselenskogo patriarha Konstantinopolya v chisli pershih pripinilosya i privileyi Kiyivskogo mitropolita buli skasovani a v 1722 roci navit sama mitropoliya perestala isnuvati yak cerkovna odinicya PeredistoriyaLivoberezhnij getman Ivan Samojlovich buv velikim prihilnikom peredachi Kiyivskoyi mitropoliyi pid opiku Moskovskogo patriarhatu Vin blizko zijshovsya z togochasnim moskovskim patriarhom Ioakimom Savyelovim U 1682 roci koli Samojlovich odruzhuvavsya to z nezrozumilih prichin poyihav vinchatisya do moskovskogo patriarha nehtuyuchi ukrayinskim pravoslavnim duhovenstvom Vvazhayetsya sho cherez ce vinik chinnik vplivu yakij zigrav fatalnu rol Samojlovich virishiv vivesti Kiyivsku metropoliyu z pid opiki Konstantinopolya pid privodom togo sho nibito bulo nebezpechno j daleko yihati do Konstantinopolya cherez tatarski stepi a krashe j bezpechnishe yizditi do Moskvi Dogovir Bogdana Hmelnickogo 8 sichnya 1654 v Pereyaslavi getman Bogdan Hmelnickij i kozacka starshina uklali ugodu z moskovskim uryadom yaka popri svij zmist poklala pochatok procesu vhodzhennya Ukrayini do skladu Moskovskoyi derzhavi Taka istotna zmina v politichnomu zhitti Ukrayini ne mogla ne vidbitisya i na stanovishi pravoslavnoyi Kiyivskoyi mitropoliyi Do momentu ukladennya Pereyaslavskogo dogovoru Moskovska Cerkva vzhe ponad dva stolittya isnuvala yak samoprogoloshena avtokefalna neviznana cerkva Z 1589 roku vona otrimala status patriarhatu vid Konstantinopolskogo Patriarha Yeremiyi II Kiyivska zh mitropoliya prodovzhuvala zalishatisya avtonomnoyu u skladi Konstantinopolskogo Patriarhatu Pri comu pislya padinnya Vizantijskoyi imperiyi 1453 stupin cerkovnoyi zalezhnosti Kiyeva vid Konstantinopolya stavala vse mensh znachnoyu Ce dalo pidstavi ukrayinskim istorikam stverdzhuvati Ukrayinska Cerkva lishe nominalno zalezhala vid Cerkvi Cargorodskoyi a faktichno vona bula nezalezhnoyu Dogovir 1654 ne peredbachav zmin kanonichnogo statusu Kiyivskoyi mitropoliyi U stattyah skladenih u berezni 1654 roku yaki oformili novi vzayemini mizh Moskovskim carstvom i Ukrayinoyu lishe odne polozhennya stosuvalosya Pravoslavnoyi Cerkvi Statti pidtverdzhuvali i garantuvali zberezhennya v majbutnomu majnovih prav ukrayinskogo duhovenstva Stan Kiyivskoyi mitropoliyi naperedodni priyednannya U 1654 roci do skladu Moskovskoyi derzhavi uvijshla daleko ne vsya teritoriya suchasnoyi Ukrayini Bilshist yeparhij Kiyivskoyi mitropoliyi zalishilisya todi na teritoriyi Rechi Pospolitoyi Do momentu sklikannya Pereyaslavskoyi Radi do skladu mitropoliyi krim samoyi Kiyivskoyi yeparhiyi vhodili takozh Lvivska Peremishlska Polocka i Chernigivska yeparhiyi Lishe Kiyivska ta Chernigivska kafedri opinilisya na teritoriyi kontrolovanij Moskvoyu Reshta yeparhialnih centriv zalishilisya v Rechi Pospolitij yaka perebuvala v stani vijni z Moskovskoyu derzhavoyu Z 1647 po 1657 roki kiyivskij mitropolichij prestol zajmav Silvestr Kosiv Nezvazhayuchi na ukladennya soyuzu z Moskvoyu vin vidmovlyavsya viznavati nad soboyu vladu Moskovskogo patriarha vistupayuchi za zberezhennya kanonichnogo zv yazku z Konstantinopolem U lipni 1654 roku mitropolit Silvestr navit vidpraviv posliv do Smolenska de todi perebuvav car Oleksij Mihajlovich U svoyij cholobitnij vin prosiv pro zberezhennya zalezhnosti Kiyivskoyi mitropoliyi vid cargorodskogo patriarhata pershoyi volnosti yaka ye usih volnostej i prav korenem Bogdan Hmelnickij Obrannya mitropolita Dionisiya Mitropolit Silvestr pomer 13 travnya 1657 Getman Bogdan Hmelnickij doruchiv misceblyustitelstvo Kiyivskogo prestolu Chernigivskomu yepiskopu Lazaryu Baranovichu yedinomu arhiyereyevi Livoberezhnoyi Ukrayini Getman takozh rozislav gramoti pravoslavnim arhiyereyam v mezhah Rechi Pospolitoyi yepiskopam Lvivskomu i Peremishlskomu iz zaproshennyam pributi do Kiyeva dlya obrannya novogo mitropolita Odnak 27 lipnya pomer i sam Bogdan Vibori novogo mitropolita buli provedeni v Kiyevi vzhe pid chas nastupnogo getmana Ivana Vigovskogo 6 grudnya 1657 u den pam yati svyatitelya Mikolaya na Kiyivskij prestol buv obranij yepiskop Luckij Dionisij Balaban Jogo intronizaciya vidbulasya 28 lyutogo 1658 Harakterno sho yak vibori tak i nastoluvannya novogo mitropolita prohodili bez uchasti moskovskoyi cerkovnoyi vladi Vladika Dionisij otrimav pidtverdzhennya svoyih povnovazhen vid Konstantinopolskogo patriarha Piznishe i korol Rechi Pospolitoyi viznav Dionisiya zakonnim Kiyivskim mitropolitom Viyizd mitropolita Kiyivskogo v Chigirin Koli Ivan Vigovskij vidijshov vid Moskvi i stav vesti peregovori z Richchyu Pospolitoyu mitropolit Dionisij takozh vzyav uchast v ukladenni Gadyackogo dogovoru 8 veresnya 1658 Razom z Vigovskim mitropolit poyihav do Chigirina i vzhe bilshe v Kiyiv ne povertavsya Z cogo chasu Dionisij buv faktichno mitropolitom Pravoberezhnoyi Ukrayini ne mayuchi mozhlivosti keruvati yeparhiyami na livomu berezi Dnipra Dionisij Balaban mitropolit Kiyivskij Pochatok vtruchannya Moskovskogo patriarhatu u spravi Kiyivskoyi mitropoliyi 27 zhovtnya 1659 getmanom Livoberezhzhya stav sin Bogdana Hmelnickogo Yurij Vin pidpisav z Moskvoyu novij dogovir Zaproponovani jomu knyazem A N Trubeckim do pidpisannya statti istotno vidriznyalisya vid bereznevih statej 1654 roku Same v comu novomu dogovori 1659 roku vpershe z yavivsya takij punkt A mitropolitu Kiyivskomu tak i inshim duhovnim Maloyi Rosiyi buti pid blagoslovennyam svyatijshogo patriarha Moskovskogo stattya 8 Harakterno sho same tekst statej 1659 vvijshov zgodom u Povne zibrannya zakoniv Rosijskoyi imperiyi i sprijmavsya yak originalnij dokument 1654 roku Naspravdi ce bula pererobka bereznevih statej Bogdana Hmelnickogo Hocha punkt pro pidporyadkuvannya Kiyivskogo mitropolita Moskovskomu Patriarhovi v 1659 roci ne buv vtilenij u zhittya odnak vidtodi moskovska cerkovna i svitska vlada pochali aktivnishe vtruchatisya v ukrayinske cerkovne zhittya Uzhe v zhovtni 1659 roku knyaz A N Trubeckij priznachiv misceblyustitelem kiyivskogo mitropolichogo prestolu yepiskopa Lazarya Baranovicha Ostannij prijnyav ce priznachennya Takim chinom Kiyivska mitropoliya faktichno rozdililasya na dvi chastini Na teritoriyi Rechi Pospolitoyi prodovzhuvav svoyu arhipastirsku diyalnist mitropolit Dionisij Balaban a v zemlyah pidkontrolnih Moskovskij derzhavi visha cerkovna vlada bula v rukah yepiskopa Lazarya Z cogo chasu Moskva pragne posiliti svij vpliv u tomu chisli j cerkovnij v ukrayinskih zemlyah U 1661 roci v Moskvi misceblyustitel Patriarshogo prestolu visvyativ na yepiskopa Mstislavskogo Mefodiya Filimonovicha yakij todi zh buv priznachenij misceblyustitelem Kiyivskoyi mitropoliyi Ce diyannya malo skandalni naslidki U 1662 roci Patriarh Nikon proklyav za ce mitropolita Pitirima a Konstantinopolskij patriarh progolosiv anafemu Mefodiyu U rezultati ukrayinske duhovenstvo vidmovilosya pidkoryatisya novoyavlenomu misceblyustitelyu Takim chinom persha sproba pryamogo postavlennya v Moskvi kandidata na Kiyivskij prestol zaznala nevdachi Lazar Baranovich yepiskop Chernigivskij U 1667 roci na Pomisnomu Sobori v Moskvi bulo uhvaleno rishennya pro pidvishennya Chernigivskoyi yeparhiyi do arhiyepiskopiyi Z cogo chasu Lazar Baranovich stav arhiyepiskopom Odnak oskilki ce rishennya bulo prijnyato bez pogodzhennya z Konstantinopolem Cargorodskij patriarh ne viznav jogo zakonnosti Josif Nelyubovich Tukalskij U 1668 roci getmanom oboh beregiv Dnipra stav Petro Doroshenko Jomu vdalosya na korotkij chas ob yednati pid svoyeyu vladoyu majzhe vsi ukrayinski zemli Na Kiyivskij mitropolichij prestol zijshov Josif Nelyubovich Tukalskij obranij na mitropolita she v 1663 roci na Sobori v Umani i zatverdzhenij u comu zvanni korolem Rechi Pospolitoyi Mitropolit Josif vistupav za zberezhennya kanonichnogo zv yazku z Konstantinopolem Tomu pribuvshi do Kiyeva vin nakazav pripiniti pominannya v cerkvah carya Oleksiya Mihajlovicha i pominati lishe getmana Petra Z yepiskopa Mefodiya Filimonovicha Josip znyav mantiyu ta panagiyu j zaslav jogo v uv yaznennya v Pid chas pravlinnya mitropolita Josipa sprobi perevedennya Kiyivskoyi mitropoliyi pid yurisdikciyu Moskvi ne mali uspihu Mitropolit Josip pomer 26 lipnya 1675 Z cogo chasu misceblyustitelem znovu staye Lazar Baranovich sho ne viznayetsya na Pravoberezhzhi Mitropolichij prestol zalishavsya vakantnim do 1685 roku Pochatok aneksiyi Kiyivskoyi mitropoliyiObrannya novogo nastoyatelya Lavri Pershij serjoznij cerkovnij krok na shlyahu priyednannya Kiyivskoyi mitropoliyi do Moskovskogo patriarhatu bulo zrobleno v 1683 roci 18 listopada pomer arhimandrit Kiyevo Pecherskoyi Lavri Inokentij Gizel Getman Ivan Samojlovich napisav pro ce list Moskovskomu patriarhovi Joakimu prosyachi blagoslovennya na obrannya novogo nastoyatelya Lavri U vidpovidnomu listi patriarh dyakuvav getmanu za te sho toj zvernuvsya same do nogo i dav svoye blagoslovennya na provedennya viboriv Odnak taka povedinka getmana ne znajshla pidtrimki v seredovishi kiyivskogo duhovenstva Novij arhimandrit buv obranij vilnimi golosami bez poperednih konsultacij iz Samojlovichem Nim stav Varlaam Yasinskij Ne prosyachi pidtverdzhennya svoyih prav u Moskvi vin zvernuvsya za posvyatoyu do Lazarya Baranovicha yakij i zviv jogo v arhimandriti Vtim zagroza zahoplennya lavrskih volodin sho jshla vid lvivskogo yepiskopa Josifa Shumlyanskogo zmusila vse zh Varlaama prositi pidtverdzhennya svoyih povnovazhen u patriarha Joakima U rezultati patriarh napraviv Varlaamu stverdnu gramotu v yakij prote bilshe govorilosya pro obov yazki Pecherskogo arhimandrita nizh pro jogo drevni privileyi Z kanonichnoyi tochki zoru cya diya patriarha Joakima oznachalo viluchennya Lavri z yurisdikciyi Konstantinopolskogo patriarha Pri comu slid mati na uvazi sho ce buv stavropigialnij monastir bezposeredno pidporyadkovanij Predstoyatelyu Konstantinopolskoyi cerkvi Aktivizaciya lvivskogo yepiskopa Josifa Shumlyanskogo yakij stav imenuvati sebe administratorom Kiyivskoyi mitropoliyi sponukala yak getmana tak i moskovskij uryad takozh aktivizuvati svoyi diyi shodo zamishennya vakantnogo mitropolichogo prestolu Yepiskop Josif sho perebuvav u Rechi Pospolitij buv solidarnim z korolem Rechi Pospolitoyi u jogo antimoskovskih planah do togo zh isnuvali chutki sho vin gotovij prijnyati greko katolicizm sho dodatkovo posilyuvalo strah na Livoberezhzhi Tomu u svoyemu listi do getmana Samojlovicha vid 31 zhovtnya 1684 patriarh Joakim motivuvav neobhidnist yaknajshvidshogo zamishennya vakantnoyi Kiyivskoyi kafedri tak u Polskij derzhavi uniati duhovnogo yih chinu lyudi nazivayutsya Kiyivskimi mitropolitami i arhimandritami Pecherskimi shob tu Kiyivsku mitropoliyu privlasniti Poshuk kandidata na kiyivskij prestol Gedeon Svyatopolk Chetvertinskij Vse ce sponukalo getmana shukati kandidata na kiyivskij prestol I tut nagodivsya zruchnij vipadok U 1684 roci z Rechi Pospolitoyi v pidkontrolnu Moskvi chastinu Ukrayini vtik yepiskop Luckij i Ostrozkij Gedeon Svyatopolk knyaz Chetvertinskij Poyasnyuyuchi prichinu svoyeyi vtechi z Rechi Pospolitoyi vin govoriv dumnomu dyaku Omelyanu Ukrayincevu Priyihav ya syudi tomu sho vid peresliduvannya korolivskogo meni zhittya ne bulo vse nevoliv mene prijnyati rimsku viru abo zrobitisya uniatom i teper iduchi v pohid sam korol i koroleva skazali meni sho koli korol prijde z vijni a ya rimlyaninom abo uniatom ne zroblyus to mene neodminno poshlyut na dovichne uv yaznennya u Mariyenburg Ya zlyakavsya i vtik syudi bazhayuchi skinchiti zhittya v blagochesti Bilshist ukrayinskogo duhovenstva getman ta moskovskij uryad stali rozglyadati Gedeona yak najvidpovidnishogo kandidata na mitropolita Ne pidtrimuvav jogo kandidaturu lishe Lazar Baranovich yakij ochevidno sam pretenduvav na Kiyivsku mitropoliyu Pislya togo yak Omelyan Ukrayincev v listopadi 1684 zustrivsya z Gedeonom i viznav jogo cilkom pridatnim dlya zanyattya Kiyivskogo prestolu getman Samojlovich zaproponuvav tut zhe vidpraviti jogo dlya postavlennya v Moskvu Odnak Ukrayincev radiv getmanu cogo ne robiti shob ne provokuvati konflikt iz Chernigivskim arhiyepiskopom Yaksho v arhiyepiskopa Chernigivskogo nenavist do yepiskopa Luckogo to ti b getman odrazu jogo yepiskopa Luckogo do Moskvi ne vidpuskav a nehaj persh duhovni ta svitski lyudi oberut mitropolita do Kiyeva Same cej plan zaproponovanij Omelyanom Ukrayincevim i buv realizovanij Persha sproba otrimati zgodu Konstantinopolskogo patriarha Do provedennya v Kiyevi Soboru z obrannya novogo mitropolita Moskovskij uryad sprobuvav vse taki otrimati zgodu Konstantinopolskogo patriarha na perehid Kiyivskoyi mitropoliyi v yurisdikciyu Moskovskogo patriarha Do Konstantinopolya dlya peregovoriv buv vidpravlenij grek Vin vzyav iz soboyu list moskovskih gosudariv Ivana ta Petra Oleksijovicha na im ya patriarha Yakova datovanij 11 grudnya 1684 Tut mistilosya prohannya postupitisya Moskovskomu patriarhovi pravom visvyachuvati Kiyivskih mitropolitiv Odnak patriarh vidpoviv sho teper v Osmanskij imperiyi smutnij chas vizir pri smerti i nevidomo hto bude na jogo misci i tomu nichogo ne mozhna zrobiti Tak sho prohannya Moskvi zalishilosya nezadovolenim Pislya cogo moskovskij uryad i getman Samojlovich virishili diyati ne chekayuchi blagoslovennya z Konstantinopolya Obrannya mitropolitom Gedeona Svyatopolka Chetvertinskogo Sobor dlya viboriv novogo mitropolita buv sklikanij u Kiyevi 8 lipnya 1685 u kafedralnomu hrami Svyatoyi Sofiyi Sklad jogo uchasnikiv dosit yaskravo vidobraziv realnij stan sprav u mitropoliyi Na Sobor ne z yavivsya Lazar Baranovich vidgovorivsya slabkistyu svogo zdorov ya Bilsh togo Chernigivskij arhiyepiskop ne nadislav u Kiyiv navit svoyih dovirenih osib Yak pisav getman Samojlovich u Moskvu z Chernigivskoyi yeparhiyi na Sobori ne bulo nikogo yak z arhimandritiv ta igumeniv tak i z protopopiv Ne bulo v Kiyevi i delegativ vid yeparhij sho zalishilisya na teritoriyi Rechi Pospolitoyi Tak sho v hrami Svyatoyi Sofiyi buli prisutni lishe predstavniki duhovenstva Kiyivskoyi yeparhiyi vsi Kiyivskoyi yeparhiyi z duhovnogo chinu nachalni Pri comu chislo svitskih chiniv vidpravlenih na Sobor getmanom bulo dosit znachnim U hrami Svyatoyi Sofiyi buli prisutni chernigivskij polkovnik vijskovij osavul Ivan Mazepa pereyaslavskij polkovnik Leontij Polubotok kiyivskij polkovnik ta nizhinskij polkovnik Yakiv Zhurakivskij Takim chinom predstavnikiv duhovenstva na Sobori bulo nabagato menshe nizh poslanciv getmana Pislya pochatku sobornih zasidan z yasuvalosya sho duhovenstvo azh niyak ne gorit bazhannyam ostaviti Konstantinopolskomu prestolu kolishnij posluh cherez sho zbentezhennya rozumu zaznayut bagato hto Odnak nezvazhayuchi na opoziciyu z boku duhovenstva za napolyagannyam getmana Samojlovicha Sobor vse zh obrav na Kiyivskij prestol Gedeona Svyatopolka Chetvertinskogo Harakterno sho i sam yepiskop Gedeon ne brav uchasti u roboti Soboru Vzhe pislya provedenih viboriv do nogo bula napravlena delegaciya u skladi igumeniv ta yaki j povidomili jomu pro rezultati viboriv Protest kiyivskogo duhovenstva Ne divno sho kiyivske duhovenstvo virishilo oprotestuvati diyannya Soboru Inodi vislovlyuyetsya dumka sho nezadovoleni sklikali v Kiyevi novij Sobor yakij napraviv svij protest getmanu Samojlovichu Utim tekst zaznachenogo protestu ne daye pidstav dumati sho v Kiyevi sklikavsya yakijs alternativnij Sobor Shvidshe za vse protest buv skladenij predstavnikami duhovenstva sho zasidali u Svyatij Sofiyi 8 lipnya Zmist cogo dokumenta dozvolyaye zrobiti visnovok pro te sho vlasne viklikalo zanepokoyennya ukrayinskogo duhovenstva Persh za vse avtori protestu vvazhali sho Sobor 8 lipnya ne mav prava virishuvati pitannya pro perehid v inshu Na yihnyu dumku ce pitannya povinni virishiti mizh soboyu dva patriarhi Konstantinopolskij i Moskovskij Vidtorgnennya mitropoliyi vid Konstantinopolya mozhe takozh nespriyatlivo poznachitisya na zhitti tih yeparhij yaki zalishilisya na teritoriyi Rechi Pospolitoyi Perehid v yurisdikciyu Moskvi mozhe stati privodom dlya posilennya v Rechi Pospolitij greko katolickoyi propagandi Prote najbilshi poboyuvannya ukrayinskogo duhovenstva viklikala perspektiva vtrati Kiyivskimi mitropolitami tih privileyiv yaki voni mali ranishe U protesti pryamo govoritsya sho v razi pidporyadkuvannya Moskvi v Kiyevi bilshe ne bude vilnih viboriv mitropolita ale kogo vid patriarha nadishlyut bude mitropolitom Avtori protestu takozh poboyuvalisya sho Moskovskij patriarh vidteper bude vtruchatisya u cerkovni spravi Kiyivskogo mitropolita Svoyi poboyuvannya voni pidtverdzhuvali posilannyam na podiyi sho mali misce v Slobidskij Ukrayini pislya vidkrittya Slobidska Ukrayina ohoplyuvala ninishnyu Harkivsku chastinu Sumskoyi Doneckoyi ta Luganskoyi oblastej Ukrayini i chastinu Bilgorodskoyi Kurskoyi ta Voronezkoyi oblastej Rosiyi Pid chas vijni Bogdana Hmelnickogo vidbulosya masove zaselennya cih zemel ukrayinskimi kozakami ta selyanami Pereselenci prisyagali na virnist moskovskomu gosudarevi za sho otrimuvali vid nogo osoblivi volnosti U cerkovnomu vidnoshenni teritoriya Slobidskoyi Ukrayini bula pidporyadkovana Moskovskomu patriarhovi Z 1657 po 1667 ci zemli vhodili bezposeredno do skladu Patriarshoyi oblasti Ale na Moskovskomu Sobori 1667 bula zasnovana sho ohopila v tomu chisli i znachnu chastinu Slobidskoyi Ukrayini Pershim Bilgorodskim mitropolitom stav serb Feodosij Zgodom u Bilgorod priznachalisya arhiyereyi z velikorosiv yaki aktivno vvodili tut moskovski poryadki Kiyivske duhovenstvo u vkazanomu protesti pererahovuye taki zmini sho vidbulisya v cerkovnomu zhitti Slobozhanshini Cerkovna danina vidteper styaguvalasya ne za kilkistyu cerkov a za chislom dvoriv u kozhnij parafiyi dlya chogo vsi chleni parafij buli retelno perepisani Svyashenik za prihovuvannya dohodu tak samo yak i za inshi dribnishi provini piddavavsya tilesnim pokarannyam Buli obkladeni novimi podatkami i miryani hto potone kogo grim pob ye chi naglo pomre smertyu platyat za to vinu po grivni mitropolitovi Cerkovni knigi kiyivskogo druku zaminyalisya moskovskimi takozh bulo skasovano a vvedeno Vid svyashenikiv vimagali hrestiti ditej ne cherez oblivannya a viklyuchno cherez zanurennya tomu bagato nezvichnih do cogo svyashenikiv ditej v slobodah potopili U hramah z prestoliv znimalisya kolishni antiminsi j zaminyuvalisya na novi pidpisani Moskovskim patriarhom U duhovenstva buli vidibrani kolishni stavlenicki j postrigalni gramoti zamist yakih vidani moskovski novi ale ne bez koshtu svyashenikiv Kiyivske duhovenstvo poboyuvalosya sho vsi ci novovvedennya budut takimi zh metodami vvoditisya i v Kiyevi yaksho yihnya mitropoliya perejde do skladu Moskovskogo patriarhatu Slid zaznachiti sho i getman Ivan Samojlovich spovishayuchi patriarha i velikih gosudariv pro te sho vidbulisya vibori mitropolita prosiv zberegti za Kiyivskim arhipastirem jogo kolishni privileyi Vin prosiv zberegti proceduru obrannya mitropolita vilnimi golosami shob Moskovskij patriarh lishe posvyachuvav Kiyivskogo mitropolita ale ne vtruchavsya v jogo spravi Getman prosiv dozvoliti Kiyivskij mitropoliyi mati svoyu drukarnyu i svoyi shkoli Vin takozh vvazhav za neobhidne shob patriarh Joakim prosiv Konstantinopol blagosloviti perehid Kiyivskoyi mitropoliyi v novu yurisdikciyu Pri comu Samojlovich vvazhav za docilne zberegti za Kiyivskim mitropolitom titul ekzarha Konstantinopolskogo patriarshestva Postavlennya mitropolitom Gedeona Patriarh Joakim zatverdiv Kiyivski vibori U veresni vin napraviv lista yepiskopu Gedeonu v yakomu vitav jogo z obrannyam i zaproshuvav dlya postavlennya pributi do Moskvi List analogichnogo zmistu bulo napravleno i getmanu Samojlovichu Cikavo sho v cih listah pitannya pro zberezhennya starodavnih privileyiv Kiyivskoyi kafedri bulo obijdene movchannyam Napravili getmanu gramotu i veliki moskovski praviteli yaki na vidminu vid patriarha Joakima obicyali sho vsi pererahovani getmanom privileyi Kiyivskoyi mitropoliyi budut zberezheni Bulo vidhileno lishe propoziciyu zberegti za Kiyivskim mitropolitom zvannya ekzarha Konstantinopolskogo patriarha U zhovtni Gedeon virushiv do Moskvi de 8 listopada 1685 vidbulosya jogo postavlennya u Kiyivski mitropoliti V vin prinis klyatvu virnosti patriarhu Joyakimu i yaksho stanetsya to j po nomu blagoslovennyam Bozhim majbutnomu Svyatijshomu Patriarhu Moskovskomu i vsiyeyi Rosiyi i vsomu preosvyashennomu Soboru Rosijskim preosvyashennim mitropolitam arhiyepiskopam i yepiskopam Takim chinom perehid Kiyivskogo mitropolita v yurisdikciyu Moskvi faktichno vidbuvsya Odnak z kanonichnoyi tochki zoru cej akt ne mig vvazhatisya legitimnim bez jogo shvalennya haj i zadnim chislom iz boku Konstantinopolskogo patriarha Peregovori z Konstantinopolskim patriarhatomPosolstvo do Konstantinopolya U listopadi 1685 do Konstantinopolya vidpravili dyaka Koli vin proyizhdzhav cherez Ukrayinu to do nogo priyednavsya i osobistij poslanec getmana Lisicya Ivan Pavlovich Yim bulo dorucheno prositi Konstantinopolskogo patriarha peredati Kiyivsku mitropoliyu pid yurisdikciyu Moskvi Poslam buli vrucheni gramoti patriarha Joakima cariv Ivana ta Petra Oleksijovicha i getmana Ivana Samojlovicha Politichne tlo Slid mati na uvazi sho do seredini 17 stolittya sklalisya dosit tisni vzayemini mizh shidnimi patriarhami i moskovskimi gosudaryami Grecke duhovenstvo regulyarno vidviduvala Moskvu otrimuyuchi tut shedru milostinyu Pri comu kontakti greckih iyerarhiv z Moskvoyu ne obmezhuvalisya viklyuchno cerkovnoyu sferoyu Vzhe z kincya 16 stolittya shidni patriarhi stayut za vislovom profesora ru politichnimi agentami moskovskih cariv Voni dostavlyayut do Moskvi vidomosti pro politichnu situaciyu v Osmanskij imperiyi Yerusalimskij patriarh v odnij zi svoyih gramot adresovanih moskovskomu caryu pryamo pisav U vashij Bogohranimij derzhavi mi mayemo chin donositelya Odnak materialnij interes ne buv yedinim stimulom yakij sponukav greckih iyerarhiv do podibnogo spivrobitnictva Shidne pravoslavne duhovenstvo z nathnennyam sprijmala i vsilyako pidtrimuvala politichne posilennya Moskvi spodivayuchis sho z chasom same moskovskij car dopomozhe grekam povaliti nenavisnu vladu osmaniv Diyalnist shidnih iyerarhiv na korist politichnih interesiv Moskvi viklikala zanepokoyennya osmanskogo uryadu yakij pilno stezhiv za vsima kontaktami patriarhiv z moskovskimi poslami Za tayemni zv yazki z Moskvoyu buv povishenij patriarh Parfenij a za poyizdku do Moskvi pozbulisya kafedr Oleksandrijskij patriarh Payisij i Makarij U drugij polovini 17 stolittya moskovskim poslam v Konstantinopoli dozvolyali zustrichatisya z patriarhami lishe pislya virishennya usih politichnih sprav iz vizirom Z samogo pochatku vizvolnoyi vijni pid provodom Bogdana Hmelnickogo shidni patriarhi vvazhali prirodnim yiyi rezultatom priyednannya Ukrayini do Moskovskogo carstva She v grudni 1648 roku patriarh Yerusalimskij Payisij po dorozi do Moskvi zustrivsya z Hmelnickim i namagavsya perekonati jogo prijnyati moskovske piddanstvo Pro ce zh vin klopotavsya i v Moskvi U 1651 roci pro te zh govoriv Konstantinopolskij patriarh u rozmovi z poslancem Hmelnickogo v Konstantinopoli Poserednicki poslugi v spravi vstanovlennya kontaktiv Hmelnickogo z Moskvoyu brali na sebe j inshi shidni iyerarhi Priyednannya Ukrayini do Moskovskoyi derzhavi davalo na dumku grekiv nadiyu na spilnij pohid kozakiv i velikorosiv proti tatar i osmaniv Duzhe harakterno sho toj zhe patriarh Yerusalimskij Payisij spodivavsya sho slidom za Ukrayinoyu do skladu Moskovskogo carstva uvijdut i Dunajski knyazivstva Valahiya i Moldova U 1655 roci vin navit pryamo prosiv Oleksiya Mihajlovicha prijnyati Moldovske knyazivstvo pid svoye zastupnictvo Ce prohannya pidtrimav i Antiohijskij patriarh Makarij Prote cej plan ne buv zdijsnenij Pochatok peregovoriv Moskovski posli pribuli do Adrianopolya navesni 1686 roku Tut grek rekomenduvav yim peredovsim virushiti do vizira i prositi jogo spriyati virishennyu pitannya pro Kiyivsku mitropoliyu Dyaku Aleksyeyevu taka propoziciyu zdalasya divnoyu Vin vvazhav cyu sprava suto cerkovnoyu i tomu gadav sho patriarh mozhe virishiti yiyi bez poradi z vizirom Na sho Mecevit zaperechiv Yaksho patriarh zrobit cyu spravu bez vizirskogo ukazu i yakij nebud mitropolit donese sho patriarh spisuyetsya z Moskvoyu to patriarha odrazu stratyat Todi posli sprobuvali pobachitisya z Yerusalimskim patriarhom yakogo v Moskvi ne bez pidstav vvazhali svoyim soyuznikom Odnak i cej iyerarh vidmovivsya zustrichatisya z delegaciyeyu bez dozvolu vizira Todi Aleksyeyev zvernuvsya vse taki do vizira i otrimavshi jogo zgodu virushiv na zustrich z Dosifyeyem Peregovori z Yerusalimskim patriarhom sprobi pidkupu Pid chas besidi z moskovskimi poslami patriarh vislovivsya duzhe rizko proti pidporyadkuvannya Kiyivskoyi mitropoliyi Moskvi Vin vvazhav gliboko hibnim sam sposib dij moskovskogo uryadu Dosifej cilkom slushno zauvazhiv sho ranishe nalezhalo otrimati blagoslovennya Konstantinopolya a vzhe potim postavlyati Kiyivskogo mitropolita u Moskvi A to prislali prositi blagoslovennya koli vzhe postavili Ce Shidnoyi Cerkvi rozdilennya Imovirno pislya rozmovi z Aleksyeyevim ta Lisiceyu patriarh Dosifej vidpraviv lista moskovskim caryam ta patriarhu Joakimu v yakih dovodiv nezakonnist i nedorechnist zadumanoyi nimi spravi Odnim z najvazhlivishih argumentiv vislovlenih patriarhom Dosifyeyem proti priyednannya Kiyivskoyi mitropoliyi do Moskovskogo patriarhatu bulo jogo poboyuvannya sho cogo aktu ne viznayut v Rechi Pospolitij na teritoriyi yakoyi perebuvala znachna chastina mitropoliyi Pravoslavni yaki zhivut u Rechi Pospolitij budut shukati sobi inshogo mitropolita a ce mozhe stati prichinoyu novogo rozkolu Cikavoyu ye suvora moralna ocinka yaku dav patriarh Dosifej diyam Moskvi Sho za vina vidhoplyuvati chuzhu yeparhiyu Chi ne ye sorom vid lyudej chi ne ye grih vid Boga Tak nadsilayete groshi j z rozumu lyudej vivodite berete gramoti suprotivni Cerkvi j Bogu Kazav nam poslannik vash sho lista vid vas ne priviz tilki nakazali jomu dati nam milostinyu yaksho jomu damo lista yakogo hoche i yaksho ne damo jomu to j vin nam ne viddast Z cih sliv patriarha Dosifeya staye ochevidnim sho moskovskij poslanec viv u Adrianopoli vidvertij torg Za spriyannya u spravi otrimannya vidpusknoyi gramoti vin proponuvav Dosifeyu shedru milostinyu Oburenij Pershoiyerarh Yerusalimskoyi Cerkvi nazvav ce yavnoyu simoniyeyu i zdirnictvom dlya prinizhennya Shidnoyi Cerkvi Tim ne mensh u listi do moskovskih gosudariv patriarh Dosifej pisav sho hocha diyi patriarha Joakima i ne zaslugovuyut na shvalennya vse zh taki vin Dosifej radij sho Kiyiv nareshti znajshov mitropolita jogo i svyachennya prijmayemo i reshtu zalishayemo molimosya Vladici Hristu shob Vin dav jomu sil praviti blago dobrovilno po Bozhomu Odnak vse zh taki patriarh navidriz vidmovivsya vistupati poserednikom u peregovorah moskovskih posliv iz Konstantinopolskim patriarhom Torg za mitropoliyu Z lista do patriarha Joakima vidno sho she koli Aleksyeyev i Lisicya znahodilisya v Adrianopoli Konstantinopolskij patriarh Dionisij sam namagavsya vstanoviti z nimi kontakt Dosifej kazhe sho do Aleksyeyeva vid imeni Dionisiya zvertavsya yakijs arhimandrit yakij pryamo prosiv v moskovskogo poslancya groshej za vidachu neobhidnoyi gramoti Odnak Aleksyeyev vidpoviv nehaj persh dast jomu gramoti i tilki potim vizme groshi vid nogo Koli stalo ochevidnim sho virishiti pitannya bezposeredno z patriarhom ne vdastsya moskovski posli virushili do vizira I tut viyavivsya she odin aspekt ciyeyi spravi Politichne pidgruntya aneksiyi Kiyivskoyi mitropoliyi Chas koli Aleksyeyev i Lisicya pribuli do Adrianopolya bulo chasom vazhkoyi krizi Osmanskoyi imperiyi U 1683 roci osmani pochali chergovu vijnu z Avstriyeyu 16 lipnya voni vzyali v oblogu Viden pislya chogo panika pidnyalasya u vsij Yevropi U vijnu vstupili Rich Pospolita i Veneciya Korol Rechi Pospolitoyi Yan III Sobeskij zi svoyeyu armiyeyu pidijshov do Vidnya i vshent rozbiv osmaniv Velikij vizir Kara Mustafa vtik z polya boyu i zgodom za nakazom sultana buv piddanij tradicijnij dlya osmanskih velmozh strati zadushenij shovkovim shnurkom Armiya soyuznikiv perejshla u kontrnastup Osmani terpili odnu porazku za inshoyu U 1686 roci voni zalishili ugorsku stolicyu yaku trimali v rukah bilshe 140 rokiv Tak sho moskovski posli pribuli do Osmanskoyi imperiyi v samij rozpal ciyeyi vijni koli stanovishe Osmanskoyi imperiyi stavalo blizkim do katastrofichnogo Pri comu Moskva she v 1681 roci uklala z Osmanskoyu imperiyeyu mirnij dogovir i tomu rozglyadalasya sultanom yak potencijnij soyuznik Do togo zh nezvazhayuchi na Andrusivskij mir 1667 Moskovske carstvo prodovzhuvalo zalishatisya v stani vijni z Richchyu Pospolitoyu u toj chas odnim z golovnih vorogiv Osmanskoyi imperiyi U cij situaciyi vizir uhvaliv rishennya vsilyako spriyati zadovolennyu prohannya moskovskih gosudariv pro pidporyadkuvannya patriarhu Joakima Kiyivskoyi mitropoliyi spodivayuchis tim samim zmicniti svoyu druzhbu z Moskvoyu I koli do nogo prijshov Aleksyeyev to vizir viyaviv cilkovitu gotovnist vikonati vsi jogo bazhannya i mizh inshim obicyav zaklikati do sebe i nakazati jomu vikonati prohannya moskovskogo uryadu shodo Kiyivskoyi mitropoliyi Zgoda patriarhiv Dosifeya ta Dionisiya Pislya zustrichi z vizirom Aleksyeyev znovu vidvidav patriarha Dosifeya i znajshov u nomu cilkovitu zminu Ya pidshukav u pravilah sho vilno vsyakomu arhiyereyevi vidpustiti zi svoyeyi yeparhiyi do inshogo arhiyereya ya budu umovlyati patriarha Dionisiya shob vin vikonav volyu carsku i sam budu pisati do velikih gosudariv i do patriarha Joakima i blagoslovennya vid sebe osoblivo a ne razom z Dionisiyem Dokumentalnim svidchennyam ciyeyi zmini ye gramoti patriarha Dosifeya spryamovani pravoslavnomu naselennyu Rechi Pospolitoyi ta getmanu Samojlovichu U nih Yerusalimskij Pervosvyatitel zaklikav vvazhati Gedeona Svyatopolk Chetvertinskogo istinnim Kiyivskim mitropolitom i spriyati jomu v arhipastirskomu sluzhinni Za nastilki istotne koreguvannya svoyeyi poziciyi patriarh Dosifej otrimav vid Mikiti Alyeksyeyeva 200 chervinciv Tim chasom u Adrianopol pribuv Konstantinopolskij patriarh Dionisij Vin povinen buv zustritisya z vizirom shob otrimati vid togo pidtverdzhennya svoyih povnovazhen Slid zauvazhiti sho Dionisij za svoye zhittya p yat raziv obiravsya i potim skidavsya z Konstantinopolskogo patriarshogo prestolu U 1686 roci vin zijshov na patriarshij tron v chetvertij raz Diznavshis volyu vizira Dionisij poobicyav vikonati prohannya Moskvi yak tilki povernetsya do Konstantinopolya i zbere sobor mitropolitiv U travni povernuvshis do Konstantinopolya patriarh Dionisij napisav lista do moskovskih gosudariv patriarha Joyakima i getmana Samojlovicha v yakih govoriv pro svoyu zgodu na dozvil Moskovskomu patriarhu visvyachuvati mitropolitiv na Kiyivsku mitropolyu Pri comu Patriarh Dosifej zaznachav sho Konstantinopol lishe davav RPC dozvil na hirotoniyu Kiyivskih mitropolitiv u Moskvi todi yak Kiyiv zalishavsya yeparhiyeyu Vselenskogo patriarhatu Konstantinopolskij sobor 1686 roku Nareshti v chervni u Konstantinopoli buv sklikanij Sobor arhiyereyiv na yakomu bulo uhvaleno ostatochne rishennya z cogo pitannya Sobor vidav gramotu yaka velila viznavati Gedeona Svyatopolk Chetvertinskogo zakonnim Kiyivskim mitropolitom Krim Patriarha Dionisiya gramotu pidpisav takozh 21 mitropolit Krim togo Dionisij u chervni vidav she dvi gramoti adresovani getmanu Samojlovichu i vsim virnim chadam Kiyivskoyi mitropoliyi v yakih govoriv sho daye pravo postavlyati mitropolita Kiyivskogo i vsiyeyi Ukrayini Moskovskomu patriarhovi i nakazuye vidteper vsih novoobranih mitropolitiv vidpravlyati dlya posvyachennya do Moskvi ale Kiyivskij mitropolit mav u pershu chergu pershim zgaduvati im ya u dipthu Konstantinopolskogo patriarha shob ce bulo svidchennyam vladi Vselenskogo prestolu nad Kiyivskoyu mitropoliyeyu Mikita Aleksyeyev vruchiv Patriarhu Dionisiyu za ci dokumenti 200 zolotih i tri soroka soboliv za sho otrimav vid Dionisiya vlasnoruchnu rozpisku Harakterno sho u svoyemu listi do moskovskih cariv Konstantinopolskij patriarh prosiv nadislati zhaluvannya takozh dlya reshti arhiyereyiv sho pidpisali akt Zmina politichnih obstavin Shvidke zavershennya spravi pidporyadkuvannya mitropoliyi poyasnyuyetsya persh za vse bazhannyam osmanskogo uryadu zberegti mir z Moskvoyu Odnak spodivannya vizira viyavilisya marnimi Navesni 1686 koli moskovski posli buli v Osmanskij imperiyi v Moskvi vzhe velisya peregovori z osobistimi predstavnikami korolya Rechi Pospolitoyi na predmet pidpisannya mirnogo dogovoru Vichnij mir z Richchyu Pospolitoyu buv ukladenij 21 kvitnya Moskva zobov yazalasya rozirvati mir z osmanskim sultanom i krimskim hanom i negajno poslati vijska na krimski perepravi dlya zahistu Rechi Pospolitoyi vid tatarskih napadiv Uryad Rechi Pospolitoyi zi svogo boku garantuvav sho pravoslavne naselennya na teritoriyi Rechi Pospolitoyi ne mozhe buti primushene do greko katolicizmu a vishe pravoslavne duhovenstvo bude otrimuvati posvyachennya vid Kiyivskogo mitropolita Prote cej dogovir mig nabuti chinnosti tilki pislya jogo pidpisannya korolem Rechi Pospolitoyi Oskilki Yan Sobeskij u toj chas buv u vijskovomu pohodi v Moldovskomu knyazivstvi to dogovir buv pidtverdzhenij nim lishe voseni 1686 roku Todi zh u Moskvi bulo uhvaleno rishennya sporyaditi vijskovij pohid proti krimskogo hana soyuznika Osmanskoyi imperiyi Ce faktichne ogoloshennya vijni Osmanskij imperiyi malo ne perekreslilo rezultati misiyi dyaka Mikiti Alyeksyeyeva Na zvorotnomu shlyahu z Konstantinopolya moskovskij posol razom z gramotami buv zaareshtovanij pri proyizdi cherez Krim Moskovskij uryad led zumiv zvilniti jogo poslavshi krimskomu hanu v obmin odnogo vazhlivogo tatarskogo brancya Yak tilki v Konstantinopoli diznalisya pro ukladennya Moskvoyu vichnogo miru z Richchyu Pospolitoyu polozhennya patriarha Dionisiya stalo vkraj nezavidnim Proti nogo vidrazu zh sklalasya opoziciya v Sinodi Nezadovoleni Dionisiyem arhiyereyi zvinuvatili jogo v tayemnih zv yazkah z Moskvoyu navodyachi na pidtverdzhennya fakt peredachi Kiyivskoyi mitropoliyi Moskovskomu patriarhovi U rezultati Dionisij pozbuvsya patriarshestva cherez dva misyaci pislya oficijnogo vstupu na Konstantinopolskij prestol U 1687 roci Konstantinopolskij Sobor zasudiv patriarha Dionisiya za peredachu Kiyivskoyi mitropoliyi Moskvi ocinivshi cej akt yak simoniyu tobto habarnictvo i pozbaviv Dionisiya patriarshogo prestolu Takim chinom vchinok patriarha Dionisiya Sobor viznav nezakonnoyu diyeyu Porushennya umov aktu 1686 roku i perepidporyadkuvannya Kiyivskoyi mitropoliyi Moskovskij pravoslavnij cerkviUmov yaki buli propisani v akti Moskovska pravoslavna Cerkva ne dotrimalas a same vibori mitropolita perejshli v ruki Moskovskogo Sinodu pominannya Vselenskogo patriarha pripinilosya i privileyi kiyivskogo mitropolita buli skasovani navit sama mitropoliya perestala isnuvati yak cerkovna odinicya Zvuzhennya yurisdikciyi Kiyivskogo mitropolita Konflikt mizh Gedeonom Svyatopolk Chetvertinskim i Lazarem Baranovichem prizviv do togo sho ostannij virishiv vijti z yurisdikciyi Kiyivskogo mitropolita i pidporyadkuvatisya bezposeredno Moskovskomu patriarhovi Takim chinom Chernigivska yeparhiya faktichno vijshla zi skladu Kiyivskoyi mitropoliyi Podibna dolya spitkala i Mogilevsku yeparhiyu Z pochatku XVIII stolittya arhiyereyi syudi priznachalisya vzhe ne z Kiyeva a z Moskvi z chasu zasnuvannya Sinodu vidpovidno z Peterburga Nezvazhayuchi na garantiyi dani uryadom Rechi Pospolitoyi u 1686 roci greko katolicka propaganda ne bula pripinena U rezultati do pochatku XVIII stolittya Lvivska i Peremishlska yeparhiyi ostatochno stali greko katolickimi Tak sho vzhe cherez dvadcyat p yat rokiv pislya vhodzhennya do skladu Moskovskogo patriarhatu mitropolit Kiyivskij z glavi velikogo avtonomnogo cerkovnogo okrugu peretvorivsya na pravlyachogo arhiyereya odniyeyi lishe Kiyivskoyi yeparhiyi Dva jogo nastupniki Varlaam Yasinskij 1690 1707 ta Joasaf Krokovskij 1708 1718 obiralisya v Kiyevi na Soborah i lishe posvyachuvalisya v Moskvi Prote pislya provedennya Petrom I Sinodalnoyi reformi pravo obirati mitropolitiv vilnimi golosami kiyivskogo duhovenstva bulo vtracheno Vtrata statusu mitropoliyi U 1722 roci kiyivskij arhipastir buv obranij za novoyu shemoyu Sinod zaproponuvav imperatoru chotiri kandidaturi z yakih Petro obrav Varlaama Vanyatovicha sho zajmav Kiyivskij prestol do 1730 roku Harakterno sho vladika Varlaam otrimav vzhe ne san mitropolita a lishe arhiyepiskopa Z cogo chasu Kiyivska mitropoliya faktichno peretvoryuyetsya na odnu z ryadovih yeparhij Rosijskoyi Cerkvi Postupovo buli znachnoyu miroyu nivelovani osoblivosti ukrayinskoyi vimovi bogosluzhbovih tekstiv ukrayinskogo druku cerkovnih knig Tomu poboyuvannya vislovleni ukrayinskim duhovenstvom v 1685 roci viyavilisya cilkom spravedlivimi Prichini aktu 1686 rokuGetman Ivan Samojlovich Podiyi 1686 yaskravo vidobrazili vnutrishnij stan i Moskovskogo patriarhatu i Konstantinopolskoyi cerkvi i Kiyivskoyi mitropoliyi Po pershe Moskva vidchuvayuchi svoyu politichnu mogutnist vvazhala dlya sebe dopustimim istotni vidstupi vid kanonichnogo poryadku u virishennya cerkovnih pitan I procedura obrannya mitropolita Gedeona i jogo intronizaciya v Moskvi i otrimannya zadnim chislom blagoslovennya Konstantinopolskogo patriarha buli zdijsneni cherez pryame porushennya kanoniv Po druge povedinka shidnih iyerarhiv u hodi virishennya cogo pitannya viyavilosya povnistyu determinovanoyu dvoma chinnikami poziciyeyu osmanskogo uryadu i osobistoyu materialnoyu vigodoyu Zmina nastroyu Yerusalimskogo patriarha pislya zustrichi moskovskih posliv iz vizirom pokazuye sho navit cej daleko ne najgirshij predstavnik greckogo yepiskopatu buv zdatnij istotno koreguvati svoyi kanonichni poglyadi pid vplivom dvoh zaznachenih faktoriv Nareshti j ukrayinske duhovenstvo za tridcyat rokiv pislya Pereyaslavskoyi Radi silno zminilosya z nim vidbulasya za vislovom N D Polonskoyi Vasilenko velika evolyuciya Yaksho v 1654 roci vono tverdo vidstoyuvala svoyu kanonichnu pidporyadkovanist Konstantinopolyu to v 1685 roci smirenno peredavalo ce pitannya na rozsud Konstantinopolskogo patriarha Harakterno sho ne bulo protestiv proti proceduri obrannya ta posvyachennya mitropolita Gedeona ni z boku getmana ni z boku kozackoyi starshini ni z boku cerkovnih bratstv Cilkom ochevidna obumovlenist aktu politichnoyu kon yunkturoyu sho sklalasya v drugij polovini 17 stolittya Proces integraciyi Ukrayini v Moskovsku derzhavu ne mig ne prizvesti do postupovogo zgladzhuvannya osoblivostej yiyi administrativnogo ustroyu miscevogo samovryaduvannya sistemi osviti U comu konteksti vhodzhennya Kiyivskoyi mitropoliyi do skladu Moskovskogo patriarhatu pislya Pereyaslavskoyi Radi bulo neminuchim Cyu nevblagannu logiku istorichnogo procesu chudovo rozumili yak rosijski tak i ukrayinski istoriki Napriklad profesor I I Ogiyenko zgodom mitropolit Ilarion pisav sho priyednannya Kiyivskoyi mitropoliyi do Moskovskogo patriarhatu logichno viplivalo z priyednannya politichnogo z aktu 1654 r i ne dopustiti jogo ne bulo sil Tridcyat dva roki 1654 1686 zahishalo duhovenstvo nezalezhnist svoyeyi Cerkvi i mozhna tilki divuvatisya sho vono tak vperto i dovgo ne viddavav svoyeyi svobodiSkasuvannya aktu 1686 rokuDiv takozh Nadannya avtokefaliyi pravoslavnij cerkvi Ukrayini Aneksiya Kiyivskoyi Mitropoliyi pid keruvannya Moskovskoyi pravoslavnoyi Cerkvi nikoli ne viznavalas Konstantinopolskoyu pravoslavnoyu cerkvoyu Umov yaki buli zaznacheni v akti Moskovska pravoslavna Cerkva ne dotrimalas a same vibori mitropolita perejshli v ruki Rosijskogo Sinodu pominannya Vselenskogo patriarha pripinilosya a privileyi kiyivskogo mitropolita buli skasovani navit sama mitropoliya perestala isnuvati yak cerkovna odinicya Ukrayinska nacionalna cerkovna istoriografiya zavzhdi zaperechuvala peredannya Kiyivskoyi mitropoliyi pid omofor Rosijskoyi Pravoslavnoyi Cerkvi U XX stolitti Konstantinopolskij patriarhat neodnorazovo vistupali z kritikoyu podij 1686 roku V 1924 roci Vselenskij patriarh Grigorij VII dav Polskij Pravoslavnij Cerkvi tomos pro avtokefaliyu posilayuchis na te sho priyednannya Kiyivskoyi mitropoliyi do Moskovskogo Patriarhatu bulo provedeno ne za cerkovnimi kanonami Tak u 1924 roci u tomosi Patriarha Grigoriya VII pro daruvannya avtokefaliyi Polskij pravoslavnij cerkvi de skazano sho avtokefaliya nadayetsya dosluhayuchis guchnogo golosu kanonichnogo obov yazku sho nakladaye na nash Svyatishij Vselenskij Prestol pikluvannya pro Svyati Pravoslavni Cerkvi yaki znahodyatsya u skruti vbachayuchi sho j istoriya svidchit na korist zaznachenogo bo zh napisano sho vidchuzhennya vid nashogo Prestolu Mitropoliyi Kiyeva j zalezhnih vid neyi Pravoslavnih Cerkov Litvi ta Polshi a rivno zh priluchennya yih do Svyatoyi Cerkvi Moskvi z samogo pochatku buli zdijsneni zovsim ne u zgodi iz zakonnimi kanonichnimi pripisami takozh nedotrimano togo pro sho bulo spilno zayavleno shodo povnoyi cerkovnoyi samodostatnosti Kiyivskogo mitropolita yakij nosiv titul ekzarha Vselenskogo Prestolu Patriarh Grigorij nazvav tri pidstavi sho dozvolili jomu daruvati avtokefaliyu Pravoslavnij cerkvi v mezhah Polskoyi respubliki Ce po pershe neobhidnist uzgodzhennya cerkovnih kordoniv z novimi politichnimi kordonami po druge pravo Konstantinopolskogo patriarshogo prestolu nadavati pidtrimku pravoslavnim cerkvam sho opinilisya v skruti i po tretye porushennya kanonichnih pravil zdijsnene v 1686 roci pravoslavni yeparhiyi Polshi Litvi ta Bilorusi v 1686 roci buli chastinoyu Kiyivskoyi mitropoliyi Odnak sam akt 1686 roku patriarhom Grigoriyem anulovanij ne buv Na teritoriyi Ukrayini vin yak i ranishe viznavav zakonnoyu yurisdikciyu Moskovskogo patriarha U 1990 roci Vselenskij patriarh Dimitrij v listi do Moskovskogo patriarha pisav sho Konstantinopolska Cerkva viznaye Rosijsku Pravoslavnu Cerkvu v mezhah 1589 roku Na takih samih pidstavah buv danij tomos pro avtokefaliyu Pravoslavnij Cerkvi Ukrayini v 2019 roci Tobto Akt peredachi Kiyivskoyi mitropoliyi Dionisiya Konstantinopolskij patriarhat ne viznavav Vselenskij patriarh Varfolomij I yakij u Pravoslav yi maye status Primus inter pares Velikij rezonans mala zayava zroblena v berezni 2005 roku arhiyepiskopom Skopelskim Vsevolodom Majdanskim yakogo ne bez pidstav vvazhali kuratorom ukrayinskoyi politiki Konstantinopolskogo patriarhatu Na zustrichi z Prezidentom Viktorom Yushenkom vin zayaviv sho Konstantinopolskij patriarhat nikoli ne viznavav zakonnosti perehodu Kiyivskoyi mitropoliyi do skladu Moskovskogo patriarhatu i tomu Konstantinopol do cogo dnya prodovzhuye vvazhati Ukrayinu svoyeyu kanonichnoyu teritoriyeyu Cya zayava viklikala zhorstki protesti z boku Rosijskoyi pravoslavnoyi cerkvi odnak Konstantinopol ne stav nichogo oficijno sprostovuvati yak i pidtverdzhuvati 2008 roku u Kiyevi pid chas yuvilejnih urochistostej prisvyachenih 1020 richchyu Hreshennya Kiyivskoyi Rusi Vselenskij Patriarh Varfolomij I neodnorazovo imenuvav Konstantinopolskij patriarhat Cerkvoyu Matir yu po vidnoshennyu do Ukrayinskoyi pravoslavnoyi cerkvi Moskovskogo patriarhatu A 26 lipnya 2008 roku u svoyemu programnomu zvernenni do ukrayinskogo narodu skazanomu na Sofijskij ploshi v Kiyevi Patriarh Varfolomij pryamo nazvav priyednannya Kiyivskoyi mitropoliyi do Moskovskogo Patriarhatu aneksiyeyu Pri comu vin pidkresliv sho jogo Cerkva pogodilasya obmezhiti sebe zaradi togo shob spriyati povnishomu zastosuvannyu duhovnoyi spadshini Vizantiyi a takozh zadlya zahistu pravoslavnoyi identichnosti ukrayinskogo narodu Patriarh Varfolomij postaviv podiyi 1686 roku v odin ryad z daruvannyam avtokefaliyi ryadu Pomisnih Cerkov na Balkanah Elladskij Serbskij Albanskij Pered obrannyam predstoyatelya PCU patriarh Varfolomij nadislav lista do mitropolita Onufriya de poperediv jogo pro vtratu titulu Mitropolit Kiyivskij u formi ikonomiyi ta milosti mi povidomlyayemo Vas sho pislya viboriv Predstoyatelya Ukrayinskoyi Cerkvi organom kotrij skladatimetsya z klirikiv ta miryan Vi ne zmozhete ekliziologichno ta kanonichno nositi titul Mitropolita Kiyivskogo kotrij Vi vse odno nosite zaraz u porushennya opisanih umov oficijnih dokumentiv 1686 roku Taku zh dumku visloviv yepiskop Yevstratij Zorya Svyashennij Sinod Vselenskogo patriarhatu pid chas sesiyi vid 11 zhovtnya 2018 roku Skasuvav zobov yazannya Sinodalnogo lista 1686 roku vidanogo za obstavin togo chasu yakij nadavav u poryadku ikonomiyi pravo Patriarhu Moskovskomu visvyachuvati Kiyivskogo mitropolita obranogo soborom duhovenstva ta viryan jogo yeparhiyi yakij mav zgaduvati Vselenskogo Patriarha yak svogo Pershoiyerarha za bud yakim bogosluzhinnyam progoloshuyuchi ta pidtverdzhuyuchi svoyu kanonichnu zalezhnist vid Materi Cerkvi Konstantinopolya Takozh Sinod Vselenskogo patriarhatu znyav anatemu z Patriarha Ukrayinskoyi pravoslavnoyi cerkvi Kiyivskogo patriarhatu Filareta Jomu ta glavi Ukrayinskoyi pravoslavnoyi avtokefalnoyi cerkvi Makariyu povernuli kanonichnij status Ranishe u veresni 2018 roku arhiyepiskop Jov Telmiskij Gecha zayaviv sho Vselenskij patriarhat Konstantinopolya ne viznaye anatemu nakladenoyi na ukrayinskogo getmana Ivana Mazepu Moskovskim patriarhatom Ne divlyachis na nakladennya Rosijskoyu Cerkvoyu na getmana Mazepu nekanonichnoyi anafemi predstavniki Vselenskogo patriarhatu yiyi ne viznavali adzhe vona bula nakladena z politichnih motiviv yak zasib politichno ideologichnih represij i ne mala zhodnih virospovidnih bogoslovskih chi kanonichnih prichin Na emigraciyi v m Benderi Ivan Mazepa vilno spovidavsya u pravoslavnih svyashenikiv Vselenskogo patriarhatu Same voni naputstvuvali jogo na smertnomu odri i vidpustili vid grihiv a potim i vidspivuvali Jogo tilo bulo pokladene v pravoslavnij cerkvi mistechka Varnici yaka perebuvala u yurisdikciyi Vselenskogo patriarhatu a zgodom jogo perepohovali u misti Galac na Dunayi de v centralnomu sobori Svyato Georgiyevskogo monastirya miscevij mitropolit vidsluzhiv zaupokijnu sluzhbu za spochilim getmanom Cej mitropolit buv iyerarhom Vselenskogo patriarhatu Otzhe mozhemo govoriti sho Ivan Mazepa pomer yak virnij Materi Cerkvi Vselenskogo patriarhatu U zhovtni 2020 roku Vselenskij patriarh Varfolomij napisav lista u yakomu zaznachiv vid chasu Ob yednavchogo soboru i nadannya tomosu PCU nova avtokefalna cerkva Ukrayini ye yedinoyu kanonichnoyu Pravoslavnoyu Cerkvoyu na teritoriyi Ukrayinskoyi Derzhavi ta Blazhennishij Mitropolit Kiyivskij ta vsiyeyi Ukrayini maye buti viznanij yiyi kanonichnim Predstoyatelem Vidpovidno do kanonichnogo principu teritorialnosti yakij ye nevid yemnim i postijnim faktom pravoslavnoyi ekleziologiyi zhodna Cerkva ne mozhe buti prisutnoyu v mezhah yurisdikciyi Cerkvi Ukrayini Tim ne menshe v dusi pastirskoyi chujnosti mi timchasovo terpimo isnuvannya ukrayinskih iyerarhiv pid Rosiyeyu ne yak miscevih pravlyachih yepiskopiv a lishe yak titulyarnih abo tih sho perebuvayut mayut rezidenciyu v Ukrayini iyerarhiv zgidno z kanonom 8 I Nikejskogo soboru spodivayuchis sho voleyu Bozhoyu voni nezabarom ob yednayutsya z pomisnoyu Cerkvoyu Z ciyeyi prichini Jogo Visokopreosvyashenstvo Onufrij vzhe ne rozglyadayetsya yak kanonichnij mitropolit Kiyivskij ale yak iyerarh sho prozhivaye v Kiyevi yak ce bulo nadrukovano u Shorichniku Vselenskogo patriarhatu na 2020 rik U 21 serpnya 2021 roku Vselenskij patriarh Varfolomij I pid chas vizitu v Ukrayinu skazav Kiyivska mitropoliya popri te sho revno trublyat pro zvorotnye zavzhdi bula nevid yemnoyu kanonichnoyu teritoriyeyu ta mitropoliyeyu pid ochilnictvom nashogo Svyatishogo Apostolskogo ta Patriarshogo Prestolu hocha istorichni obstavini ta u nasilnickij sposib ale ne nazavzhdi vidsikli yiyi vid prirodnoyi materi Cerkovno kanonichnij aspektMoskovskij patriarhat zavzhdi rozglyadav cyu podiyu yak kanonichne i vipravdane priyednannya navit povernennya zahidnoruskoyi mitropoliyi do materi Cerkvi i kategorichno j zhorstko reaguvav na bud yaki sprobi piddati sumnivu cyu tezu Vodnochas napivavtonomna Ukrayinska pravoslavna cerkva Moskovskogo patriarhatu zagalom demonstruvala oberezhnishij pidhid do problemi Zokrema yiyi istoriki ta kanonisti ne ignoruvali fakti porushen kanoniv nezgodu todishnoyi iyerarhiyi odnak i ne zaperechuvali fakt sogodnishnoyi pidporyadkovanosti Moskovskomu patriarhatu nagoloshuyuchi na piznishij recepciyi ciyeyi podiyi Zamist cogo RPCvU ostannimi rokami aktivno namagalasya povernuti sobi vsi ti avtonomni prava yaki buli zlikvidovani Petrom I zalishayuchis v yurisdikciyi Moskovskogo patriarhatu Lishe z intronizaciyeyu patriarha Kirila Gundyayeva rozshirennya cih prav bulo povnistyu prizupineno Dumki bogosloviv Na dumku doktora bogoslov ya Universitetu Aristotelya v Salonikah Greciya naukovogo spivrobitnika vizantijskoyi biblioteki fr College de France Parizh pidporyadkuvannya Kiyivskoyi mitropoliyi Moskovskomu patriarhu spochatku zdijsnene bez dozvolu Konstantinopolskoyi pravoslavnoyi cerkvi vladoyu rosijskih gosudariv ye istotnim kanonichnim zlochinom i porushennyam nastupnih kanoniv 35 pravila Apostoliv 6 pravila I Vselenskogo soboru 13 pravila Antiohijskogo soboru 22 pravila Antiohijskogo soboru 15 pravila Sardikijskogo soboru vtorgnennya v chuzhu yeparhiyu zasudzhuyetsya vidpovidno do kanoniv 2 pravilom II Vselenskogo soboru 13 i 22 pravilom Antiohijskogo soboru 3 pravilom Sardikijskogo soboru pidporyadkuvannya chuzhih provincij yak i porushennya starodavnih prav cerkov zasudzhuyetsya vidpovidno do kanoniv 8 pravila III Vselenskogo soboru 39 pravila VI Vselenskogo soboru Primitki ec patr org Arhiv originalu za 7 zhovtnya 2018 Procitovano 28 grudnya 2018 www religion in ua Arhiv originalu za 7 serpnya 2021 Procitovano 30 serpnya 2019 Radio Svoboda ukr Arhiv originalu za 15 travnya 2019 Procitovano 30 serpnya 2019 Istorichni dati podani za starim stilem Ogiyenko 1993 s 198 Vlasovskij 1956 s 302 Shevchenko s 54 Vlasovskij 1956 s 109 110 Polonska Vasilenko 1995 s 194 Grushevskij 1991 s 60 69 Polonska Vasilenko 1995 s 39 40 Ogiyenko 1993 s 174 175 Polonska Vasilenko 1995 s 196 Ogiyenko 1993 s 179 Ternovskij 1872 s 89 Ternovskij 1872 s 91 92 Ogiyenko 1993 s 182 Yakovenko S G Zapadnorusskaya Cerkov v poslednej treti XVII v Makarij Bulgakov mitropolit Moskovskij i Kolomenskij Istoriya Russkoj Cerkvi Kniga sedmaya M 1996 S 536 Arhiv Yugo Zapadnoj Rossii izdavaemyj vremennoyu komissieyu dlya razbora drevnih aktov vysochajshe uchrezhdennoyu pri Kievskom Podolskom i Volynskom general gubernatore dali AYuZR Chast pervaya Tom V Akty otnosyashiesya k delu o podchinenii Kievskoj mitropolii Moskovskomu patriarhatu 1620 1694 Kiev 1872 S 42 24 serpnya 2017 u Wayback Machine Solovev S M Sochineniya V 18 kn Kn VII T 13 14 Istoriya Rossii s drevnejshih vremen Otv red I D Kovalchenko S S Dmitriev M 1991 S 371 Tam samo S 372 Povnistyu tekst lista opublikovano u AYuZR Ch 1 T V S 46 50 24 serpnya 2017 u Wayback Machine Solovev S M Op cit Kn VII S 376 Pismo getmana Ivana Samojlovicha k caryam Ioannu i Petru Alekseevicham 20 07 1685 AYuZR Ch 1 T V S 66 Tam samo S 66 Tam samo S 65 Ternovskij 1872 s 101 Pismo getmana Ivana Samojlovicha k caryam Ioannu i Petru Alekseevicha 20 07 1685 AYuZR Ch 1 T V S 66 24 serpnya 2017 u Wayback Machine Ternovskij 1872 s 103 Ogiyenko 1993 s 185 Povnistyu cej dokument opublikovano AYuZR Ch 1 T V S 55 61 24 serpnya 2017 u Wayback Machine Bagalij D I Istoriya Slobidskoyi Ukrayini Harkiv 1993 S 179 AYuZR Ch 1 T V S 60 AYuZR Ch 1 T V S 61 Z 1682 do 1696 roku v Moskvi spilno pravili cari Petro ta za regentstva carivni Sofiyi AYuZR Ch 1 T V S 68 AYuZR Ch 1 T V S 84 85 Tekst gramoti div AYuZR Ch 1 T V S 93 101 Ispovedanie proiznesennoe Gedeonom Chetvertinskim pri posvyashenii ego v mitropolity Kievskie 8 11 1685 AYuZR Ch 1 T V S 103 Kapterev 1914 s 299 Kapterev 1914 s 307 308 Kapterev 1914 s 354 359 Kapterev 1895 s 160 162 Ternovskij 1872 s 134 Solovev S M Op cit Kn VII S 377 Povnistyu listi opublikovani v AYuZR Ch 1 T V S 142 158 AYuZR Ch 1 T V S 144 Tam samo S 144 145 Tam samo S 145 Tam samo S 153 Tam samo S 145 Shimov Ya Avstro Vengerskaya imperiya M 2003 S 108 111 Ternovskij 1872 s 141 Solovev S M Op cit Kn VII S 378 Obidvi gramoti opublikovani v AYuZR Ch 1 T V S 160 166 Solovev S M Op cit Kn VII S 378 Lebedev A P Istoriya Greko Vostochnoj cerkvi pod vlastyu turok Ot padeniya Konstantinopolya v 1453 godu do nastoyashego vremeni V 2 kn SPb 2004 Kn 1 S 270 271 AYuZR Ch 1 T V S 166 177 PDF 2020 s 65 Arhiv originalu PDF za 7 serpnya 2021 Procitovano 11 grudnya 2020 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a first z propushenim last dovidka Tekst gramoti div Tam zhe S 186 189 Cyu Sobornu gramotu treba vidriznyati vid todi zh vidanoyi Patriarshoyi gramoti kotroyu Gedeon zatverdzhuvavsya u sani mitropolita Ostannya bula pidpisana lishe patriarhom Dionisiyem Yiyi tekst div Tam samo S 184 186 Tam samo S 182 184 189 191 Tam samo S 177 Yakovenko S G Op cit S 541 Ternovskij 1872 s 147 Ternovskij 1872 s 146 Polonska Vasilenko 1995 s 198 Polonska Vasilenko 1995 s 198 199 Polonska Vasilenko 1995 s 197 Ogiyenko 1993 s 194 Isichenko 2008 s 305 Polonska Vasilenko 1964 s 114 cerkvarium org Arhiv originalu za 26 lyutogo 2020 Procitovano 15 veresnya 2019 PDF Naciya i derzhava 29 lipnya 2008 r Arhiv originalu PDF za 7 serpnya 2021 Procitovano 08 09 2019 nv ua Arhiv originalu za 8 listopada 2020 Procitovano 31 serpnya 2019 RBK Ukraina ros Arhiv originalu za 17 kvitnya 2021 Procitovano 29 serpnya 2019 Ukrayinska pravda ukr Arhiv originalu za 8 serpnya 2021 Procitovano 31 serpnya 2019 Arhiv originalu za 11 zhovtnya 2018 Procitovano 7 serpnya 2021 Arhiv originalu za 7 serpnya 2021 Procitovano 7 serpnya 2021 cerkvarium org Arhiv originalu za 8 grudnya 2020 Procitovano 10 grudnya 2020 Duhovnij front ukr 30 zhovtnya 2020 Arhiv originalu za 1 listopada 2020 Procitovano 10 grudnya 2020 TSN ua ukr Arhiv originalu za 22 serpnya 2021 Procitovano 22 serpnya 2021 Burega V V Prisoedinenie Kievskoj Mitropolii k Moskovskomu Patriarhatu Kak eto bylo Bogoslov ru 6 08 2008 1 31 travnya 2009 u Wayback Machine Div takozhKiyivska mitropoliya Kiyivska mitropoliya 1686 1770 Ukrayinska pravoslavna cerkva Moskovskij patriarhat Rosijska pravoslavna cerkva Gedeon Svyatopolk Chetvertinskij Ivan SamojlovichLiteraturaDokumenti govoryat suchasne doslidzhennya istoriyi Kiyivskoyi mitropoliyi Konstantinopolskoyi cerkvi https www ec patr org deltiotypou ukraine final 20oukraniko 1 pdf 27 grudnya 2018 u Wayback Machine Arhiv Yugo Zapadnoj Rossii izdavaemyj vremennoyu komissieyu dlya razbora drevnih aktov vysochajshe uchrezhdennoyu pri Kievskom Podolskom i Volynskom general gubernatore Chast pervaya Tom V Akty otnosyashiesya k delu o podchinenii Kievskoj mitropolii Moskovskomu patriarhatu 1620 1694 Kiev 1872 Burega V V Prisoedinenie Kievskoj Mitropolii k Moskovskomu Patriarhatu Kak eto bylo Bogoslov ru 2008 6 avg Vlasovskij I F Naris istoriyi Ukrayinskoyi Pravoslavnoyi Cerkvi T 2 XVII st 13 zhovtnya 2018 u Wayback Machine Nyu Jork 1956 Kiyiv Reprintne vidannya 1998 399 s ISBN 966 7017 05 2 Igor Isichenko arhiyepiskop Istoriya Hristovoyi Cerkvi v Ukrayini B m Akta 2008 Kapterev N F Harakter otnoshenij Rossii k pravoslavnomu Vostoku v XVI i XVII stoletiyah 2 e izd Sergiev Posad Kn mag M S Elova 1914 IV 567 IX s ros Kapterev N F Snosheniya Ierusalimskih Patriarhov s russkim pravitelstvom s poloviny XVI do konca XVIII stoletiya 2 serpnya 2018 u Wayback Machine SPb Imp Pravosl palest o vo 1895 1898 830 s Lebedev A P Istoriya Greko Vostochnoj cerkvi pod vlastyu turok Ot padeniya Konstantinopolya v 1453 godu do nastoyashego vremeni V 2 kn SPb 2004 Ogiyenko I I Ukrayinska cerkva Narisi z istoriyi Ukrayinskoyi pravoslavnoyi cerkvi U 2 t T 1 2 16 kvitnya 2009 u Wayback Machine Kiyiv Ukrayina 1993 284 s ISBN 5 319 01166 0 Pereyaslavska umova Ukrayini z Moskvoyu 1654 roku Statti j teksti Hto taki ukrayinci i chogo voni hochut M S Grushevskij Ukladach avtor peredmovi i komentarya O L Kopilenko Kiyiv T vo Znannya Ukrayini 1991 240 s ISBN 5 7770 0060 6 Polonska Vasilenko N Istorichni pidvalini UAPC 13 zhovtnya 2018 u Wayback Machine 2 ge vid Rim 1964 S 126 Polonska Vasilenko N Istoriya Ukrayini U 2 t T 2 Vid seredini XVII stolittya do 1923 roku 9 grudnya 2017 u Wayback Machine 3 tye vid Kiyiv Libid 1995 608 s ISBN 5 325 00597 9 Ternovskij S Issledovanie o podchinenii Kievskoj mitropolii Moskovskomu patriarhatu 13 zhovtnya 2018 u Wayback Machine Kiev Gub tip 1872 4 172 s ros doref Chencova V G Sinodalnoe reshenie 1686 g o Kievskoj mitropolii 20 veresnya 2018 u Wayback Machine Drevnyaya Rus Voprosy medievistiki 2017 2 68 S 89 110 Arhivovano z pershodzherela 22 lipnya 2017 Shevchenko O M Pro pidporyadkuvannya Kiyivskoyi mitropoliyi Moskovskomu patriarhatu naprikinci XVII st 23 listopada 2018 u Wayback Machine Ukrayinskij istorichnij zhurnal 1994 1 394 Sichen lyutij S 54 61 Vselenskij prestol i ukrayinska cerkva dokumenti 5 zhovtnya 2018 u Wayback Machine Kiyivska pravoslavna bogoslovska akademiya veresen 2018 pereklad Chokalyuka S M Arhivovano z pershodzherela 5 zhovtnya 2018 PosilannyaU Vikidzherelah ye Gramoti Vselenskogo patriarha j Sinodu pro Kiyivsku mitropoliyu 1686 roku ros Z yavivsya ukrayinskij pereklad obgruntuvannya prinalezhnosti Ukrayini do Vselenskogo patriarhatu 5 zhovtnya 2018 u Wayback Machine LB ua 4 zhovtnya 2018 Kramar O Patriarhat rejder 16 kvitnya 2015 u Wayback Machine Tizhden ua resource history org ua Arhiv originalu za 22 bereznya 2022 Procitovano 16 sichnya 2019