Митрополит Антоній (в миру Олексій Павлович Храповицький; 17 (29) березня 1863, село Ватагіно, Крестецький повіт, Новгородська губернія — 10 серпня 1936, Белград, Югославія) — митрополит РПЦ. Єпископ (1902–1906), архієпископ Волинський (1906), Житомирський (1914), Почаївської лаври; архієпископ (1914–1918) Харківський і Охтирський, з 30 травня 1918 р. митрополит Київський і Галицький. З 9 листопада 1920 - 10 листопад 1936 - був митрополитом у Російській православній церкві закордоном.
Митрополит Антоній | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
19 листопада 1920 — 10 серпня 1936 | ||
Церква: | Російська православна церква закордоном | |
Наступник: | ||
| ||
грудень 1919 — березень 1920 | ||
Церква: | ||
Попередник: | Іоанн (Левицький) | |
| ||
30 травня 1918 — грудень 1927 | ||
Церква: | ||
Попередник: | Володимир (Богоявленський) Никодим (Кротков) ( як тимч. керуюч.) | |
Наступник: | (як Митрополит з грудня 1927) Назарій (Блінов) (як тимч. керуюч. з грудня 1919) | |
| ||
14 травня 1914 — 30 травня 1918 | ||
Церква: | Православна російська церква | |
Попередник: | Арсеній (Брянцев) | |
Наступник: | Нафанаїл (Троїцький) | |
| ||
27 квітня 1902 — 14 травня 1914 | ||
Церква: | Православна російська церква | |
Попередник: | Модест (Стрільбицький) | |
Наступник: | Євлогій (Георгіївський) | |
| ||
14 липня 1900 — 27 квітня 1902 | ||
Наступник: | Климент (Верниковський) | |
| ||
1 березня 1899 — 14 липня 1900 | ||
Попередник: | Юстин (Полянський) | |
Наступник: | Олексій (Молчанов) | |
| ||
7 сентября 1897 — 1 марта 1899 | ||
Попередник: | ||
Наступник: | ||
Альма-матер: | Санкт-Петербурзька духовна академія | |
Діяльність: | священник | |
Ім'я при народженні: | Олексій Павлович Храповицький Алексе́й Па́влович Храпови́цкий | |
Народження: | 29 березня 1863 Ватагіно (Новгородська область), d, Новгородська губернія, Російська імперія | |
Смерть: | 10 серпня 1936 (73 роки) | |
Похований: | Новий цвинтар | |
Чернецтво: | 18 травня 1885 | |
Єп. хіротонія: | 7 вересня 1897 | |
|
Відомий гострими виступами проти українського національного руху, 1917—1918 років активно боровся з прихильниками української автокефалії. Після Громадянської війни першоієрарх, перший за часом голова Архиєрейського синоду Російської Православної Церкви за кордоном. Богослов, філософ, монархіст.
Біографія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek01TDAxbGRISnZjRzlzYVhSaGJsOUJiblJvYjI1NVh5VXlPRXRvY21Gd2IzWnBkSE5yZVNVeU9TNXFjR2N2TWpVd2NIZ3RUV1YwY205d2IyeHBkR0Z1WDBGdWRHaHZibmxmSlRJNFMyaHlZWEJ2ZG1sMGMydDVKVEk1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Дитинство і юність
Народився в Новгородській губернії. Батько — Павєл Павлович Храповицький — новгородський поміщик, генерал, належав до роду московських дворян Храповицьких (згадуються з 1676 року). Мати — Наталія Пєтровна Вєріґіна — дочка поміщика Харківської губернії. Сім'я мала 4-х синів; Олексій був третім.
Після переїзду родини в Санкт-Петербург почав брати участь в архиєрейських богослужіннях (жезлоносець, книготримач). В дев'ять років, всупереч бажанню вчитися в духовному училищі, віддали в 5-у Санкт-Петербурзьку гімназію на набережній Єкатєрінинського каналу, яка мала репутацію однієї з найсуворіших у столиці.
Гімназійні роки припали на кінець царювання Олександра II. Глибоке враження на юного Храповицького справила промова Івана Аксакова після вбивства імператора на передсмертні слова його: «Додому, додому!». У промові містилося засудження Санкт-Петербурга, всієї постпетровської Росії; Іван Аксаков закликав російських государів повернутися до споконвічної столиці.
Відвідував лекції Владіміра Соловйова, публічні виступи Фьодора Достоєвського, яким захоплювався як знавцем людської душі. Пізніше в Росії і російській еміграції була поширена думка, що Альоша Карамазов у романі Ф.Достоєвського був написаний з юного А.Храповицького; за твердженням останнього, вони не були особисто знайомі.
У 5-му класі гімназії написав службу святим Кирилу і Мефодію (1887 року була схвалена Синодом для богослужбового вжитку, увійшла до складу додаткової мінеї).
З дитинства був гарячим поборником відновлення патріаршества в Російській Церкві, глибоко шанував Патріарха Нікона, вважаючи його „найбільшим людиною російської історії за останні 200—300 років… і всієї російської історії“.
1881 року після закінчення гімназії витримав вступні іспити в Санкт-Петербурзьку духовну академію; вступ сина дворянина, що закінчив гімназію, в Духовну академію було тоді кроком дуже незвичайним (йшли переважно випускники семінарій — діти духовенства).
На IV-му курсі інспектором Академії був призначений архимандрит Антоній (Вадковський). Найближчими друзями А.Храповицького були Михайло Грибановський (згодом єпископ Таврійський), студент Іван Страгородський (з 1943 року Патріарх Московський і всієї Русі).
Чернецтво; початок служіння
1885 р. закінчив Санкт-Петербурзьку духовну академію. Через 4 дні після закінчення курсу 18 травня 1885, 22-х років, прийняв постриг в академічній церкві; був наречений Антонієм на честь прп. Антонія Римлянина, Новгородського чудотворця (пам'ять — 3 серпня). Рукоположений у сан ієромонаха. Після закінчення Академії 1885 року був залишений при ній професорським стипендіатом.
1886 — викладач гомілетики, літургії, каноніки в Холмській духовній семінарії.
1887 — доцент Петербурзької Духовної Академії (кафедра Святого Письма Старого Завіту).
1888 р.: присвоєно ступінь магістра богослов'я після захисту дисертації на тему: «Психологічні дані на користь свободи волі та моральної відповідальності»; затверджений в званні доцента Академії.
1889 р. призначений інспектором Петербурзької Духовної Академії
1890 р. зведений в сан архімандрита.
1890 р. ректор Московської духовної академії.
1894 р. ректор Казанської духовної академії (до 1900 р.).
Єпископське служіння до революції 1917 року
7 вересня 1897 р. хіротонізований на єпископа Чебоксарського — вікарія Казанської єпархії.
1 березня 1899 р., у зв'язку відкриттям в Казані другого вікаріату, призначено єпископом Чистопольським — першим вікарієм Казанської єпархії, із збереженням посади ректора.
14 липня 1900 р. Височайше затверджена доповідь Синоду про буття йому єпископом Уфимським і Мензелінським (самостійна єпархіальна кафедра в Уфі); 17 серпня обраний почесним членом Казанської духовної академії.
27 квітня 1902 р. переведений на Волинську кафедру (єпархіальний центр в Житомирі) єпископом Волинським і Житомирським, священноархимандритом Почаївської Успенської лаври.
1905 р. один з організаторів Союзу російського народу; очолював його Волинське відділення. Під час перших єврейських погромів виступив з украй різким засудженням насильства (в прочитаній у Житомирі проповіді, присвяченій кишинівському погрому, порівняв його учасників з Юдою, дикунами-канібалами.
Був почесним членом „Казанського Товариства Тверезості“, Казанського відділу Російського собранія (зборів). Перший архиєрей — член Російського собранія (зборів).
22 квітня 1906 р. обраний членом Держради від чорного духовенства, перебував у групі правих. 13 січня 1907 р. склав із себе повноваження члена Держради. У березні — грудні 1906 року був членом Передсоборної присутності при Святішому Синоді (головував у VI відділі „У справах віри: про єдиновір'я, старообрядництво та інші питання віри“).
6 травня 1906 р. був зведений в сан архієпископа.
У березні — квітні 1908 р. керував Височайше призначеною ревізією Київської Духовної Академії, що призвела до звільнення її ректора — єпископа Платона (Рождественського), що зумовило згодом неприязні відносини двох ієрархів в еміграції. За пізнішою думкою протоієрея Георгія Флоровського, ревізія „не була неупередженою, особливо в Київській академії“»
У липні 1908 р. головував на 4-му Всеросійському місіонерському з'їзді в Києві.
1911 р.: видав 2-е зібрання своїх праць; 14 червня радою Казанської академії був удостоєний ступеня доктора богослов'я (затверджений в званні Святійшим Синодом 15 липня). Нагороджений діамантовим хрестом для носіння на клобуку.
1912 р.: головував на 1-му Всеросійському єдиновірському з'їзді, виступав із засудженням імяславія як єресі; призначений членом Святійшого Синоду із залишенням на Волинській кафедрі; обер-прокурор В. К. Саблер запропонував його кандидатуру на заміщення Санкт-Петербурзької кафедри (пропозиція не була прийнята імператором).
1912—1913 років брав участь у роботі Предсоборної наради. У лютому 1913 р. знаходився в Петербурзі, брав участь в святкуванні 300-річчя Дому Романових, зокрема, 21 лютого співслужив Антиохійському Патріарху Григорію IV, який очолив урочисту літургію в Казанському соборі (Архієпископ Антоній був ініціатором запрошення Патріарха Григорія на урочистості). За кілька днів до початку ювілейних урочистостей, за його дорученням, з дозволу імператора, в Петербург з Житомира була привезена Почаївська ікона Божої Матері (знаходилася тимчасово в Житомирі через загрозу війни)
14 травня 1914 р. призначений архієпископом Харківським і Охтирським.
Під час окупації російською армією Східної Галичини відвідував край для насадження московського варіанту православ'я (вересень 1914 — червень 1915 рр.).
1 травня 1917 року, після падіння монархії, звільнений на спокій через невдоволення ним з боку нової влади, частини духовенства єпархії, з призначенням місця проживання в , де написав твір Догмат спокутування, що викликав згодом гостру критику богословського характеру. Був обраний на Всеросійський Помісний Собор (відкрився 15 серпня) від ченців (брав участь як єпархіальний архиєрей, оскільки в серпні був знову обраний на єпархіальних зборах у Харкові на колишню кафедру, обрання затверджено 16 серпня).
З серпня 1917 р. учасник Помісного собору 1917—1918 років, пізніше член Ради Помісного собору, перший (за кількістю голосів: отримав 101 голос) з трьох кандидатів на патріарший престол. 18 жовтня 1917 р. виголосив на Соборі промову на користь відновлення патріаршества в Російській Церкві, яка справила велике враження.
5 листопада 1917 р., відразу після обрання на патріарший престол через жеребкування митрополита Московського Тихона (Белавіна), прибув з іншими архієреями — членами Собору в Троїцьке подвір'я (резиденцію Московського митрополита), привітав останнього від імені Собору. У відповідь наречений Патріарх подякував всім архієреям, звернувся особисто до архієпископа Антонія, сказав, зокрема: «Пригадаймо, як у роки нашого навчання в академії блаженної пам'яті наставники наші преосвященні Антоній та Михайло і Ви, нині живий владика Антоній, в бесідах, і часто після вечірньої молитви говорили студентам про відновлення патріаршества. Владика Антоній паче інших потрудився в цім ділі і ми свідки цього. Проспіваємо йому многая літа.»
28 листопада 1917 р. митрополит Харківський. Відомий гострими виступами проти українського національного руху.
19 (30) травня 1918 р. обраний митрополитом Київським і Галицьким, вибори відбулися всупереч бажанню гетьмана Павла Скоропадського, його уряду. 21 червня 1918 р. гетьман Павло Скоропадський офіційно визнав обрання Антонія (Храповицького) главою Київської митрополії. В липні обраний головою Всеукраїнського церковного собору. У спогадах гетьмана України Павла Скоропадського описаний випадок з життя митрополита Антонія, коли останній пропонував гетьману помазання на царство, а Україна могла стати європейською монархією.
У грудні 1918 р. Директорія УНР усунула митрополита з єпархії за . Був вивезений до Підволочиська, потім — Бучацького монастиря оо. Василіян (міг бути розстріляний офіцером УГА, за нього вступився ігумен Бучацького монастиря о. Никола (Микола) Лиско зі словами: «Прошу повідомити нашу владу, що мій монастир не є тюрмою»). Митрополит вважав, що його арешт — інтриги владики Андрея Шептицького.
Після окупації ЗУНР поляками був перевезений до тюрми у Львові. Митрополит Андрей Шептицький подав прохання владі — А. Храповицького та Є. Георгієвського перевезли до митрополичих палат біля Собору святого Юра. Потім митрополит потрапив у католицький монастир (кляштор) в Белянах під Краковом; звільнили через півроку представники французької місії.
Після захоплення Києва більшовиками владика Антоній оселився в Катеринодарі; прийняв нове призначення — з травня 1919 р. фактично очолював Вище Церковне Управління Півдня Росії на територіях, підконтрольних білому руху.
В еміграції
В березні 1920 року з Новоросійська разом з військами А.Денікіна залишив країну, човном дістався до Греції, прибув до Атен, звідки перебрався на Афон (планував залишитися, пробув близько 5 місяців).
У вересні 1920 р. був викликаний Петром Врангелем в Крим, звідки 6 / 19 листопада 1920 р. евакуювався разом з його армією, іншими біженцями до Константинополя. З листопада 1920 р. в еміграції, в лютому 1921 р. очолив закордонне російське церковне правління у місті Сремські-Карловці (Сербія), в листопаді — грудні 1921 р. провів Перший Закордонний («Карловацький») Собор (1920 року Константинопольський Патріарх Григорій VII легалізував створене емігрантами «Тимчасове Вище Російське Церковне Управління за кордоном» під керівництвом митрополита Антонія; Управління самовільно перебралося до Сербії (м. Сремські Карловец), організувало 1-й Всезакордонний російська церковний з'їзд, перейменований в собор). На 1-му Карловацькому соборі (грудень 1921 р.) обраний головою Вищого російського церковного управління за кордоном, який після проголошення Декларації митрополита Сєрґія 1927 р. остаточно відокремилося від Московського патріархату. Керував РПЦ за кордоном до своєї смерти.
До своєї смерти (1936 р.) очолював Російську Православну Церкву за кордоном. Був затятим опозиціонером митрополита Сєрґія (Страгородського), очолюваного ним де-факто Тимчасового Патріаршого Синоду в Москві (був під повним контролем керівництва СРСР). 22 червня 1934 року Московська Патріархія заборонила митрополиту Антонію, іже з ним в священнослужінні.
До кінця життя залишався переконаним монархістом. Архімандрит Кипріан (Керн) писав про його політичні погляди: "Цар і монархія для митрополита саме і не були питаннями політичними, а суто релігійними. Він і не зіставляв і не міг зіставляти монархію з іншими видами державного устрою, бо все інше було політичне, людське, державно-правове, а монархія спочивала на біблійній теократії, на священноначалії. Тому-то політика і була йому чужа. Цар був релігійно виправданий, а ідеологію конституційного лібералізму, кадетської партії, республіки ніяк не можна було релігійно канонізувати. Звідси і відомий Антонієвській афоризм: «Терпіти не можу слів, закінчуються на „уція“: конституція, революція, проституція …»."
У Відозві до православних русскіх людей 13 вересня 1929 року визнав Великого Князя Кирила Володимировича імператором з 1924 року (раніше визнавав «Верховним Вождем» Великого Князя Миколу Миколайовича).
Тепло ставився до вихованого при російському дворі югославського короля Александра I Карагеоргієвіча, якого у свій час навіть розглядали в РПЦЗ як можливого претендента на російський престол. Вітав повернення на престол 1935 року грецького короля Георга II, що знаходився до того у вигнанні, написавши, що бачить у цьому «другий і третій крок до повернення славного минулого і великого майбутнього Православної Імперії», про створення якої мріяв.
В 1920-ті рр. у своїх посланнях неодноразово висловлював думку про те, що за більшовицьким режимом в Росії стоять євреї; так, у своєму посланні від 12/25 вересня 1929 року в зв'язку з подіями на Китайсько-Східній залізниці писав: «<…> ми від імені Св. Церкви, від імені Христового молимо вас, отці, брати і сестри у Христі, піднятися з того далекого краю нашої батьківщини по цей і навіть по той бік китайського кордону, повстати проти ворогів нашої батьківщини, проти злих безбожних і керівних оними христоненавистників-юдеїв, саме тих, які стоять за спиною нерозумних більшовиків <…>»
В останні роки свого життя митрополит Антоній не міг вставати, ходити.
Похований на Новому кладовищі Белграда (склеп Іверської каплиці).
Спогади сучасників. Оцінки
У 1905 році Храповицький так відповідав А. Г. Булигіну (із записок Д. Н. Любимова): «Владика зазначав зі скорботою розпочату боротьбу з самодержавством і попереджав, що в цій боротьбі російський народ буде поневолений ворогом усіх дорогих і священних устоїв тисячолітнього життя Росії … Росія розпадеться на частини». «Тоді- згадує Д. Н. Любимов, -це здавалося крайнім перебільшенням».
Деякі вбачали в його поглядах папоцезаризм. Так, Павло Флоренський писав у своїй праці, складеному в 1908–1918 роках: «У церковних колах, які вважають себе правилами благочестя і стовпами канонічної коректності, з деяких пір стараннями головним чином архієпископа Антонія (Храповицького) стала культивуватися думка про безумовну необхідність необмеженої церковної влади і схильність до світської влади так чи інакше колективної, наприклад обмеженої колективно виробленою конституцією або рішеннями того чи іншого представницького органу.»
Полеміку і критику викликали (в основному в еміграції) його богослов'я і особливо сотеріологічні погляди: прот. Іоанн Мейєндорф, вважав вчення Антонія про спокуту «явно несумісним з православним розумінням»; прот. Георгій Флоровський називав загальний напрямок його богословської думки «моралістичним психологізмом», відзначаючи, що Антонія не цікавлять онтологічні підстави його вчення, його відповідність догматам Халкідонського Собору про 2 природи Христа і VI Собору про 2 волі.
Основні праці
- «Психологические данные в пользу свободы воли и нравственной ответственности» (СПб., 1887; 2 изд. ib., 1888, магист. диссерт.);
- «Превосходство православия над учением папизма в его изложении Вл. Соловьёвым» (СПб., 1890);
- «Беседы о превосходстве православного понимания Евангелия сравнительно с учением Л. Толстого» (изд. 2, СПб., 1891);
- «Нравственная идея догмата Пресв. Троицы» (изд. 2, Казань, 1898);
- «Из чтений по пастырскому богословию» (Казань, 1896);
- «Лекции по пастырскому богословию» (ib., 1900);
- «Возможна ли нравственная жизнь без христианской религии» (Казань, 1897);
- «Значение молитвы для пастыря церкви» (ib., 1897).
- «Полное собрание сочинений» (издано в 1900, Казань)
- Автор новой службы Иову Почаевскому и составитель службы Почаевской иконе.
- «Догмат Искупления» (1917);
- «Опыт Христианского Православного Катехизиса» (Сремски-Карловци, 1924);
Примітки
- Фактично не керував кафедрою з грудня 1919. Приблизно в грудні 1927 року зміщений з кафедри , чого сам не визнав і числився митрополитом Київським і Галицьким до смерті
- Encyclopædia Britannica
- Про те, що сам митрополит Антоній заперечував своє знайомство з Достоєвським, писав професор М. Е. Поснов у книзі, що вийшла в 1929 році і пізніше передрукованій в офіційному органі Архієрейського Синоду (див.: М. Е. Поснов. Митрополитъ Антоній, как православный богословъ-догматистъ. // «Церковные ведомости. (архієрейського синоду, Королівство С. Х. С.). 1 (14) — 15 (28) червня 1930 р., № 11 і 12 (198—199), с 7.)
- „Церковний вісник“, 1900, № 30, стб. 966.
- Омельянчук І. Вєсті чорносотенного руху на території Україні (1904—1914) — Київ, 2000
- . Архів оригіналу за 28 жовтня 2009. Процитовано 28 вересня 2011.
- Лев Толстой як яблуко розбрату церковного[недоступне посилання]
- «Урядовий вісник», 23 лютого (8 березня) 1913, № 44, стор 2.
- Архієпископ Никон [Рклицький]. Митрополит Антоній [Храповицький] і його час 1863—1936. (Перевидання книги:Життєпис блаженнійшого Антонія, митрополита Київського і Галицького. Т. 1 — 7. — Нью-Йорк, 1956—1961), Книга 1-а, Н.-Новгород, 2003, стор 644.
- Листи блаженнійшого митрополита Антонія (Храповицького).-Джорданвіль, Нью-Йорк, 1988, стор 68.
- Репортаж: "Грядет 17-й год...". В Чернигове (Украина) по инициативе Леснинского Богородицкого монастыря (Франция) прошла научная конференция, посвященная памяти основателя РПЦЗ Митрополита Антония (Храповицкого), 23 ноября 2016 http://www.portal-credo.ru/site/?act=news&id=123007 [ 26 листопада 2016 у Wayback Machine.]
- о. Й. Жан ЧСВВ. Уривки з діярія… — С. 87.
- Там само. — С. 89 (прим.)
- Там само. — С. 88.
- Архів оригіналу за 1 травня 2008. Процитовано 28 вересня 2011.
- «Церковні ведомости»(архієрейського синоду, Королівство С. Х. С.). липень — грудень 1929 р., № 13-24 (176—187), стр. 1.
- Свящ. Павло Флоренський. Філософія культу. (Досвід православної антроподіцеї). М.: Думка, 2004, стор 293.
- . Архів оригіналу за 25 серпня 2011. Процитовано 28 вересня 2011.
Джерела
- Бойко О. Д. Антоній Храповицький [ 18 квітня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 102. — .
- А. В. Стародуб. Антоній [ 9 березня 2017 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2023. — .
- Стаття на сайті Інституту історії України Національної академії наук України [ 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
- [1] [ 29 червня 2016 у Wayback Machine.]
Література
- Мельничук Б. Антоній // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 46. — .
- о. Жан Й. ЧСВВ. Уривки з діярія // Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 87-89.
- Епископ Никон (Рклицкий). Жизнеописание блаженнейшего Антония, митрополита Киевского и Галицкого. Т. 1- 7. — Нью-Йорк, 1956—1961 (рос.)
- Любимов Д. События и люди (1902—1906) // РГАЛИ. Ф.1447. Оп.1. Д.39. Л.298 (рос.)
- Преосвященный Антоний (Обстоятельный разбор Полного собрания сочинений всех трёх томов) / Е. П. Б-в. Петрозаводск, 1900 (рос.)
- Письма о русском богословии. Отличительные особенности богословствования Преосв. Антония (Храповицкого). Прав. Собес. 1905. Ноябрь. С. 545 (рос.)
- Э. О. проф. В.Никольского и проф. П.Пономарёва. О богословских трудах Высокопреосв. Антония, архп. Волынского и Житомирского. Профессора рекомендуют Совету Академии удостоения автора степени доктора богословия. Прав. Собеседник. 1913, октябрь, с. 49-85 (рос.)
- Критика. Провал хвалёного православия. Статья проф. Милоша Парфента (Сербия). Вестн. Св. Син. Пр. Р. Ц. 1927. № 3(16). — С. 15-19ю (рос.)
- Пастырь добрый. (Краткое изложение сочинений о Пастырском богословии). Светлой памяти блаж. Антония, митр. Киевского и Галицкого (Храповицкого). В. М. Владимиров. 1938. С. 28 (рос.)
- архимандрит Киприан (Керн). Восхождение к Фаворскому свету. — М. : Сретенский монастырь, 2007. (рос.)
Посилання
- Храповицький Антоній // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1967. — Т. 8, кн. XVI : Літери Уш — Я. — С. 2018. — 1000 екз.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Hrapovickij Mitropolit Antonij v miru Oleksij Pavlovich Hrapovickij 17 29 bereznya 1863 selo Vatagino Kresteckij povit Novgorodska guberniya 10 serpnya 1936 Belgrad Yugoslaviya mitropolit RPC Yepiskop 1902 1906 arhiyepiskop Volinskij 1906 Zhitomirskij 1914 Pochayivskoyi lavri arhiyepiskop 1914 1918 Harkivskij i Ohtirskij z 30 travnya 1918 r mitropolit Kiyivskij i Galickij Z 9 listopada 1920 10 listopad 1936 buv mitropolitom u Rosijskij pravoslavnij cerkvi zakordonom Mitropolit Antonij Predstoyatel RPCZ 19 listopada 1920 10 serpnya 1936 Cerkva Rosijska pravoslavna cerkva zakordonom Nastupnik timchasovij keruyuchij gruden 1919 berezen 1920 Cerkva Poperednik Ioann Levickij 112 j Mitropolit Kiyivskij i Galickij 30 travnya 1918 gruden 1927 Cerkva Poperednik Volodimir Bogoyavlenskij Nikodim Krotkov yak timch keruyuch Nastupnik yak Mitropolit z grudnya 1927 Nazarij Blinov yak timch keruyuch z grudnya 1919 Mitropolit Harkivskij do 28 listopada 1917 roku arhiyepiskop 14 travnya 1914 30 travnya 1918 Cerkva Pravoslavna rosijska cerkva Poperednik Arsenij Bryancev Nastupnik Nafanayil Troyickij Arhiyepiskop Volinskij i Zhitomirskij do 6 travnya 1906 roku yepiskop 27 kvitnya 1902 14 travnya 1914 Cerkva Pravoslavna rosijska cerkva Poperednik Modest Strilbickij Nastupnik Yevlogij Georgiyivskij Yepiskop 14 lipnya 1900 27 kvitnya 1902 Nastupnik Kliment Vernikovskij Yepiskop vikarij 1 bereznya 1899 14 lipnya 1900 Poperednik Yustin Polyanskij Nastupnik Oleksij Molchanov Yepiskop vikarij 7 sentyabrya 1897 1 marta 1899 Poperednik Nastupnik Alma mater Sankt Peterburzka duhovna akademiya Diyalnist svyashennik Im ya pri narodzhenni Oleksij Pavlovich Hrapovickij Alekse j Pa vlovich Hrapovi ckij Narodzhennya 29 bereznya 1863 1863 03 29 Vatagino Novgorodska oblast d Novgorodska guberniya Rosijska imperiya Smert 10 serpnya 1936 1936 08 10 73 roki Sremski Karlovci Yugoslaviya Pohovanij Novij cvintar Chernectvo 18 travnya 1885 Yep hirotoniya 7 veresnya 1897 Antonij u Vikishovishi Vidomij gostrimi vistupami proti ukrayinskogo nacionalnogo ruhu 1917 1918 rokiv aktivno borovsya z prihilnikami ukrayinskoyi avtokefaliyi Pislya Gromadyanskoyi vijni pershoiyerarh pershij za chasom golova Arhiyerejskogo sinodu Rosijskoyi Pravoslavnoyi Cerkvi za kordonom Bogoslov filosof monarhist BiografiyaDitinstvo i yunist Narodivsya v Novgorodskij guberniyi Batko Pavyel Pavlovich Hrapovickij novgorodskij pomishik general nalezhav do rodu moskovskih dvoryan Hrapovickih zgaduyutsya z 1676 roku Mati Nataliya Pyetrovna Vyerigina dochka pomishika Harkivskoyi guberniyi Sim ya mala 4 h siniv Oleksij buv tretim Pislya pereyizdu rodini v Sankt Peterburg pochav brati uchast v arhiyerejskih bogosluzhinnyah zhezlonosec knigotrimach V dev yat rokiv vsuperech bazhannyu vchitisya v duhovnomu uchilishi viddali v 5 u Sankt Peterburzku gimnaziyu na naberezhnij Yekatyerininskogo kanalu yaka mala reputaciyu odniyeyi z najsuvorishih u stolici Gimnazijni roki pripali na kinec caryuvannya Oleksandra II Gliboke vrazhennya na yunogo Hrapovickogo spravila promova Ivana Aksakova pislya vbivstva imperatora na peredsmertni slova jogo Dodomu dodomu U promovi mistilosya zasudzhennya Sankt Peterburga vsiyeyi postpetrovskoyi Rosiyi Ivan Aksakov zaklikav rosijskih gosudariv povernutisya do spokonvichnoyi stolici Vidviduvav lekciyi Vladimira Solovjova publichni vistupi Fodora Dostoyevskogo yakim zahoplyuvavsya yak znavcem lyudskoyi dushi Piznishe v Rosiyi i rosijskij emigraciyi bula poshirena dumka sho Alosha Karamazov u romani F Dostoyevskogo buv napisanij z yunogo A Hrapovickogo za tverdzhennyam ostannogo voni ne buli osobisto znajomi U 5 mu klasi gimnaziyi napisav sluzhbu svyatim Kirilu i Mefodiyu 1887 roku bula shvalena Sinodom dlya bogosluzhbovogo vzhitku uvijshla do skladu dodatkovoyi mineyi Z ditinstva buv garyachim pobornikom vidnovlennya patriarshestva v Rosijskij Cerkvi gliboko shanuvav Patriarha Nikona vvazhayuchi jogo najbilshim lyudinoyu rosijskoyi istoriyi za ostanni 200 300 rokiv i vsiyeyi rosijskoyi istoriyi 1881 roku pislya zakinchennya gimnaziyi vitrimav vstupni ispiti v Sankt Peterburzku duhovnu akademiyu vstup sina dvoryanina sho zakinchiv gimnaziyu v Duhovnu akademiyu bulo todi krokom duzhe nezvichajnim jshli perevazhno vipuskniki seminarij diti duhovenstva Na IV mu kursi inspektorom Akademiyi buv priznachenij arhimandrit Antonij Vadkovskij Najblizhchimi druzyami A Hrapovickogo buli Mihajlo Gribanovskij zgodom yepiskop Tavrijskij student Ivan Stragorodskij z 1943 roku Patriarh Moskovskij i vsiyeyi Rusi Chernectvo pochatok sluzhinnya 1885 r zakinchiv Sankt Peterburzku duhovnu akademiyu Cherez 4 dni pislya zakinchennya kursu 18 travnya 1885 22 h rokiv prijnyav postrig v akademichnij cerkvi buv narechenij Antoniyem na chest prp Antoniya Rimlyanina Novgorodskogo chudotvorcya pam yat 3 serpnya Rukopolozhenij u san iyeromonaha Pislya zakinchennya Akademiyi 1885 roku buv zalishenij pri nij profesorskim stipendiatom 1886 vikladach gomiletiki liturgiyi kanoniki v Holmskij duhovnij seminariyi 1887 docent Peterburzkoyi Duhovnoyi Akademiyi kafedra Svyatogo Pisma Starogo Zavitu 1888 r prisvoyeno stupin magistra bogoslov ya pislya zahistu disertaciyi na temu Psihologichni dani na korist svobodi voli ta moralnoyi vidpovidalnosti zatverdzhenij v zvanni docenta Akademiyi 1889 r priznachenij inspektorom Peterburzkoyi Duhovnoyi Akademiyi 1890 r zvedenij v san arhimandrita 1890 r rektor Moskovskoyi duhovnoyi akademiyi 1894 r rektor Kazanskoyi duhovnoyi akademiyi do 1900 r Yepiskopske sluzhinnya do revolyuciyi 1917 roku Yepiskop Cheboksarskij Antonij A P Hrapovickij foto z zhurnalu Deyatyel za Gruden 1898 r 7 veresnya 1897 r hirotonizovanij na yepiskopa Cheboksarskogo vikariya Kazanskoyi yeparhiyi 1 bereznya 1899 r u zv yazku vidkrittyam v Kazani drugogo vikariatu priznacheno yepiskopom Chistopolskim pershim vikariyem Kazanskoyi yeparhiyi iz zberezhennyam posadi rektora 14 lipnya 1900 r Visochajshe zatverdzhena dopovid Sinodu pro buttya jomu yepiskopom Ufimskim i Menzelinskim samostijna yeparhialna kafedra v Ufi 17 serpnya obranij pochesnim chlenom Kazanskoyi duhovnoyi akademiyi 27 kvitnya 1902 r perevedenij na Volinsku kafedru yeparhialnij centr v Zhitomiri yepiskopom Volinskim i Zhitomirskim svyashennoarhimandritom Pochayivskoyi Uspenskoyi lavri 1905 r odin z organizatoriv Soyuzu rosijskogo narodu ocholyuvav jogo Volinske viddilennya Pid chas pershih yevrejskih pogromiv vistupiv z ukraj rizkim zasudzhennyam nasilstva v prochitanij u Zhitomiri propovidi prisvyachenij kishinivskomu pogromu porivnyav jogo uchasnikiv z Yudoyu dikunami kanibalami Buv pochesnim chlenom Kazanskogo Tovaristva Tverezosti Kazanskogo viddilu Rosijskogo sobraniya zboriv Pershij arhiyerej chlen Rosijskogo sobraniya zboriv 22 kvitnya 1906 r obranij chlenom Derzhradi vid chornogo duhovenstva perebuvav u grupi pravih 13 sichnya 1907 r sklav iz sebe povnovazhennya chlena Derzhradi U berezni grudni 1906 roku buv chlenom Peredsobornoyi prisutnosti pri Svyatishomu Sinodi golovuvav u VI viddili U spravah viri pro yedinovir ya staroobryadnictvo ta inshi pitannya viri 6 travnya 1906 r buv zvedenij v san arhiyepiskopa U berezni kvitni 1908 r keruvav Visochajshe priznachenoyu reviziyeyu Kiyivskoyi Duhovnoyi Akademiyi sho prizvela do zvilnennya yiyi rektora yepiskopa Platona Rozhdestvenskogo sho zumovilo zgodom nepriyazni vidnosini dvoh iyerarhiv v emigraciyi Za piznishoyu dumkoyu protoiyereya Georgiya Florovskogo reviziya ne bula neuperedzhenoyu osoblivo v Kiyivskij akademiyi U lipni 1908 r golovuvav na 4 mu Vserosijskomu misionerskomu z yizdi v Kiyevi 1911 r vidav 2 e zibrannya svoyih prac 14 chervnya radoyu Kazanskoyi akademiyi buv udostoyenij stupenya doktora bogoslov ya zatverdzhenij v zvanni Svyatijshim Sinodom 15 lipnya Nagorodzhenij diamantovim hrestom dlya nosinnya na klobuku 1912 r golovuvav na 1 mu Vserosijskomu yedinovirskomu z yizdi vistupav iz zasudzhennyam imyaslaviya yak yeresi priznachenij chlenom Svyatijshogo Sinodu iz zalishennyam na Volinskij kafedri ober prokuror V K Sabler zaproponuvav jogo kandidaturu na zamishennya Sankt Peterburzkoyi kafedri propoziciya ne bula prijnyata imperatorom 1912 1913 rokiv brav uchast u roboti Predsobornoyi naradi U lyutomu 1913 r znahodivsya v Peterburzi brav uchast v svyatkuvanni 300 richchya Domu Romanovih zokrema 21 lyutogo spivsluzhiv Antiohijskomu Patriarhu Grigoriyu IV yakij ocholiv urochistu liturgiyu v Kazanskomu sobori Arhiyepiskop Antonij buv iniciatorom zaproshennya Patriarha Grigoriya na urochistosti Za kilka dniv do pochatku yuvilejnih urochistostej za jogo doruchennyam z dozvolu imperatora v Peterburg z Zhitomira bula privezena Pochayivska ikona Bozhoyi Materi znahodilasya timchasovo v Zhitomiri cherez zagrozu vijni 14 travnya 1914 r priznachenij arhiyepiskopom Harkivskim i Ohtirskim Pid chas okupaciyi rosijskoyu armiyeyu Shidnoyi Galichini vidviduvav kraj dlya nasadzhennya moskovskogo variantu pravoslav ya veresen 1914 cherven 1915 rr 1 travnya 1917 roku pislya padinnya monarhiyi zvilnenij na spokij cherez nevdovolennya nim z boku novoyi vladi chastini duhovenstva yeparhiyi z priznachennyam miscya prozhivannya v de napisav tvir Dogmat spokutuvannya sho viklikav zgodom gostru kritiku bogoslovskogo harakteru Buv obranij na Vserosijskij Pomisnij Sobor vidkrivsya 15 serpnya vid chenciv brav uchast yak yeparhialnij arhiyerej oskilki v serpni buv znovu obranij na yeparhialnih zborah u Harkovi na kolishnyu kafedru obrannya zatverdzheno 16 serpnya Period 1917 1920 rokiv Z serpnya 1917 r uchasnik Pomisnogo soboru 1917 1918 rokiv piznishe chlen Radi Pomisnogo soboru pershij za kilkistyu golosiv otrimav 101 golos z troh kandidativ na patriarshij prestol 18 zhovtnya 1917 r vigolosiv na Sobori promovu na korist vidnovlennya patriarshestva v Rosijskij Cerkvi yaka spravila velike vrazhennya 5 listopada 1917 r vidrazu pislya obrannya na patriarshij prestol cherez zherebkuvannya mitropolita Moskovskogo Tihona Belavina pribuv z inshimi arhiyereyami chlenami Soboru v Troyicke podvir ya rezidenciyu Moskovskogo mitropolita privitav ostannogo vid imeni Soboru U vidpovid narechenij Patriarh podyakuvav vsim arhiyereyam zvernuvsya osobisto do arhiyepiskopa Antoniya skazav zokrema Prigadajmo yak u roki nashogo navchannya v akademiyi blazhennoyi pam yati nastavniki nashi preosvyashenni Antonij ta Mihajlo i Vi nini zhivij vladika Antonij v besidah i chasto pislya vechirnoyi molitvi govorili studentam pro vidnovlennya patriarshestva Vladika Antonij pache inshih potrudivsya v cim dili i mi svidki cogo Prospivayemo jomu mnogaya lita 28 listopada 1917 r mitropolit Harkivskij Vidomij gostrimi vistupami proti ukrayinskogo nacionalnogo ruhu 19 30 travnya 1918 r obranij mitropolitom Kiyivskim i Galickim vibori vidbulisya vsuperech bazhannyu getmana Pavla Skoropadskogo jogo uryadu 21 chervnya 1918 r getman Pavlo Skoropadskij oficijno viznav obrannya Antoniya Hrapovickogo glavoyu Kiyivskoyi mitropoliyi V lipni obranij golovoyu Vseukrayinskogo cerkovnogo soboru U spogadah getmana Ukrayini Pavla Skoropadskogo opisanij vipadok z zhittya mitropolita Antoniya koli ostannij proponuvav getmanu pomazannya na carstvo a Ukrayina mogla stati yevropejskoyu monarhiyeyu U grudni 1918 r Direktoriya UNR usunula mitropolita z yeparhiyi za Buv vivezenij do Pidvolochiska potim Buchackogo monastirya oo Vasiliyan mig buti rozstrilyanij oficerom UGA za nogo vstupivsya igumen Buchackogo monastirya o Nikola Mikola Lisko zi slovami Proshu povidomiti nashu vladu sho mij monastir ne ye tyurmoyu Mitropolit vvazhav sho jogo aresht intrigi vladiki Andreya Sheptickogo Pislya okupaciyi ZUNR polyakami buv perevezenij do tyurmi u Lvovi Mitropolit Andrej Sheptickij podav prohannya vladi A Hrapovickogo ta Ye Georgiyevskogo perevezli do mitropolichih palat bilya Soboru svyatogo Yura Potim mitropolit potrapiv u katolickij monastir klyashtor v Belyanah pid Krakovom zvilnili cherez pivroku predstavniki francuzkoyi misiyi Pislya zahoplennya Kiyeva bilshovikami vladika Antonij oselivsya v Katerinodari prijnyav nove priznachennya z travnya 1919 r faktichno ocholyuvav Vishe Cerkovne Upravlinnya Pivdnya Rosiyi na teritoriyah pidkontrolnih bilomu ruhu V emigraciyi V berezni 1920 roku z Novorosijska razom z vijskami A Denikina zalishiv krayinu chovnom distavsya do Greciyi pribuv do Aten zvidki perebravsya na Afon planuvav zalishitisya probuv blizko 5 misyaciv U veresni 1920 r buv viklikanij Petrom Vrangelem v Krim zvidki 6 19 listopada 1920 r evakuyuvavsya razom z jogo armiyeyu inshimi bizhencyami do Konstantinopolya Z listopada 1920 r v emigraciyi v lyutomu 1921 r ocholiv zakordonne rosijske cerkovne pravlinnya u misti Sremski Karlovci Serbiya v listopadi grudni 1921 r proviv Pershij Zakordonnij Karlovackij Sobor 1920 roku Konstantinopolskij Patriarh Grigorij VII legalizuvav stvorene emigrantami Timchasove Vishe Rosijske Cerkovne Upravlinnya za kordonom pid kerivnictvom mitropolita Antoniya Upravlinnya samovilno perebralosya do Serbiyi m Sremski Karlovec organizuvalo 1 j Vsezakordonnij rosijska cerkovnij z yizd perejmenovanij v sobor Na 1 mu Karlovackomu sobori gruden 1921 r obranij golovoyu Vishogo rosijskogo cerkovnogo upravlinnya za kordonom yakij pislya progoloshennya Deklaraciyi mitropolita Syergiya 1927 r ostatochno vidokremilosya vid Moskovskogo patriarhatu Keruvav RPC za kordonom do svoyeyi smerti Do svoyeyi smerti 1936 r ocholyuvav Rosijsku Pravoslavnu Cerkvu za kordonom Buv zatyatim opozicionerom mitropolita Syergiya Stragorodskogo ocholyuvanogo nim de fakto Timchasovogo Patriarshogo Sinodu v Moskvi buv pid povnim kontrolem kerivnictva SRSR 22 chervnya 1934 roku Moskovska Patriarhiya zaboronila mitropolitu Antoniyu izhe z nim v svyashennosluzhinni Do kincya zhittya zalishavsya perekonanim monarhistom Arhimandrit Kiprian Kern pisav pro jogo politichni poglyadi Car i monarhiya dlya mitropolita same i ne buli pitannyami politichnimi a suto religijnimi Vin i ne zistavlyav i ne mig zistavlyati monarhiyu z inshimi vidami derzhavnogo ustroyu bo vse inshe bulo politichne lyudske derzhavno pravove a monarhiya spochivala na biblijnij teokratiyi na svyashennonachaliyi Tomu to politika i bula jomu chuzha Car buv religijno vipravdanij a ideologiyu konstitucijnogo liberalizmu kadetskoyi partiyi respubliki niyak ne mozhna bulo religijno kanonizuvati Zvidsi i vidomij Antoniyevskij aforizm Terpiti ne mozhu sliv zakinchuyutsya na uciya konstituciya revolyuciya prostituciya U Vidozvi do pravoslavnih russkih lyudej 13 veresnya 1929 roku viznav Velikogo Knyazya Kirila Volodimirovicha imperatorom z 1924 roku ranishe viznavav Verhovnim Vozhdem Velikogo Knyazya Mikolu Mikolajovicha Teplo stavivsya do vihovanogo pri rosijskomu dvori yugoslavskogo korolya Aleksandra I Karageorgiyevicha yakogo u svij chas navit rozglyadali v RPCZ yak mozhlivogo pretendenta na rosijskij prestol Vitav povernennya na prestol 1935 roku greckogo korolya Georga II sho znahodivsya do togo u vignanni napisavshi sho bachit u comu drugij i tretij krok do povernennya slavnogo minulogo i velikogo majbutnogo Pravoslavnoyi Imperiyi pro stvorennya yakoyi mriyav V 1920 ti rr u svoyih poslannyah neodnorazovo vislovlyuvav dumku pro te sho za bilshovickim rezhimom v Rosiyi stoyat yevreyi tak u svoyemu poslanni vid 12 25 veresnya 1929 roku v zv yazku z podiyami na Kitajsko Shidnij zaliznici pisav lt gt mi vid imeni Sv Cerkvi vid imeni Hristovogo molimo vas otci brati i sestri u Hristi pidnyatisya z togo dalekogo krayu nashoyi batkivshini po cej i navit po toj bik kitajskogo kordonu povstati proti vorogiv nashoyi batkivshini proti zlih bezbozhnih i kerivnih onimi hristonenavistnikiv yudeyiv same tih yaki stoyat za spinoyu nerozumnih bilshovikiv lt gt V ostanni roki svogo zhittya mitropolit Antonij ne mig vstavati hoditi Pohovanij na Novomu kladovishi Belgrada sklep Iverskoyi kaplici Spogadi suchasnikiv OcinkiU 1905 roci Hrapovickij tak vidpovidav A G Buliginu iz zapisok D N Lyubimova Vladika zaznachav zi skorbotoyu rozpochatu borotbu z samoderzhavstvom i poperedzhav sho v cij borotbi rosijskij narod bude ponevolenij vorogom usih dorogih i svyashennih ustoyiv tisyacholitnogo zhittya Rosiyi Rosiya rozpadetsya na chastini Todi zgaduye D N Lyubimov ce zdavalosya krajnim perebilshennyam Deyaki vbachali v jogo poglyadah papocezarizm Tak Pavlo Florenskij pisav u svoyij praci skladenomu v 1908 1918 rokah U cerkovnih kolah yaki vvazhayut sebe pravilami blagochestya i stovpami kanonichnoyi korektnosti z deyakih pir starannyami golovnim chinom arhiyepiskopa Antoniya Hrapovickogo stala kultivuvatisya dumka pro bezumovnu neobhidnist neobmezhenoyi cerkovnoyi vladi i shilnist do svitskoyi vladi tak chi inakshe kolektivnoyi napriklad obmezhenoyi kolektivno viroblenoyu konstituciyeyu abo rishennyami togo chi inshogo predstavnickogo organu Polemiku i kritiku viklikali v osnovnomu v emigraciyi jogo bogoslov ya i osoblivo soteriologichni poglyadi prot Ioann Mejyendorf vvazhav vchennya Antoniya pro spokutu yavno nesumisnim z pravoslavnim rozuminnyam prot Georgij Florovskij nazivav zagalnij napryamok jogo bogoslovskoyi dumki moralistichnim psihologizmom vidznachayuchi sho Antoniya ne cikavlyat ontologichni pidstavi jogo vchennya jogo vidpovidnist dogmatam Halkidonskogo Soboru pro 2 prirodi Hrista i VI Soboru pro 2 voli Osnovni praci Psihologicheskie dannye v polzu svobody voli i nravstvennoj otvetstvennosti SPb 1887 2 izd ib 1888 magist dissert Prevoshodstvo pravoslaviya nad ucheniem papizma v ego izlozhenii Vl Solovyovym SPb 1890 Besedy o prevoshodstve pravoslavnogo ponimaniya Evangeliya sravnitelno s ucheniem L Tolstogo izd 2 SPb 1891 Nravstvennaya ideya dogmata Presv Troicy izd 2 Kazan 1898 Iz chtenij po pastyrskomu bogosloviyu Kazan 1896 Lekcii po pastyrskomu bogosloviyu ib 1900 Vozmozhna li nravstvennaya zhizn bez hristianskoj religii Kazan 1897 Znachenie molitvy dlya pastyrya cerkvi ib 1897 Polnoe sobranie sochinenij izdano v 1900 Kazan Avtor novoj sluzhby Iovu Pochaevskomu i sostavitel sluzhby Pochaevskoj ikone Dogmat Iskupleniya 1917 Opyt Hristianskogo Pravoslavnogo Katehizisa Sremski Karlovci 1924 PrimitkiFaktichno ne keruvav kafedroyu z grudnya 1919 Priblizno v grudni 1927 roku zmishenij z kafedri chogo sam ne viznav i chislivsya mitropolitom Kiyivskim i Galickim do smerti Encyclopaedia Britannica d Track Q5375741 Pro te sho sam mitropolit Antonij zaperechuvav svoye znajomstvo z Dostoyevskim pisav profesor M E Posnov u knizi sho vijshla v 1929 roci i piznishe peredrukovanij v oficijnomu organi Arhiyerejskogo Sinodu div M E Posnov Mitropolit Antonij kak pravoslavnyj bogoslov dogmatist Cerkovnye vedomosti arhiyerejskogo sinodu Korolivstvo S H S 1 14 15 28 chervnya 1930 r 11 i 12 198 199 s 7 Cerkovnij visnik 1900 30 stb 966 Omelyanchuk I Vyesti chornosotennogo ruhu na teritoriyi Ukrayini 1904 1914 Kiyiv 2000 Arhiv originalu za 28 zhovtnya 2009 Procitovano 28 veresnya 2011 Lev Tolstoj yak yabluko rozbratu cerkovnogo nedostupne posilannya Uryadovij visnik 23 lyutogo 8 bereznya 1913 44 stor 2 Arhiyepiskop Nikon Rklickij Mitropolit Antonij Hrapovickij i jogo chas 1863 1936 Perevidannya knigi Zhittyepis blazhennijshogo Antoniya mitropolita Kiyivskogo i Galickogo T 1 7 Nyu Jork 1956 1961 Kniga 1 a N Novgorod 2003 stor 644 Listi blazhennijshogo mitropolita Antoniya Hrapovickogo Dzhordanvil Nyu Jork 1988 stor 68 Reportazh Gryadet 17 j god V Chernigove Ukraina po iniciative Lesninskogo Bogorodickogo monastyrya Franciya proshla nauchnaya konferenciya posvyashennaya pamyati osnovatelya RPCZ Mitropolita Antoniya Hrapovickogo 23 noyabrya 2016 http www portal credo ru site act news amp id 123007 26 listopada 2016 u Wayback Machine o J Zhan ChSVV Urivki z diyariya S 87 Tam samo S 89 prim Tam samo S 88 Arhiv originalu za 1 travnya 2008 Procitovano 28 veresnya 2011 Cerkovni vedomosti arhiyerejskogo sinodu Korolivstvo S H S lipen gruden 1929 r 13 24 176 187 str 1 Svyash Pavlo Florenskij Filosofiya kultu Dosvid pravoslavnoyi antropodiceyi M Dumka 2004 stor 293 Arhiv originalu za 25 serpnya 2011 Procitovano 28 veresnya 2011 DzherelaBojko O D Antonij Hrapovickij 18 kvitnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V S 102 ISBN 966 00 0734 5 A V Starodub Antonij 9 bereznya 2017 u Wayback Machine Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2001 2023 ISBN 966 02 2074 X Stattya na sajti Institutu istoriyi Ukrayini Nacionalnoyi akademiyi nauk Ukrayini 5 bereznya 2016 u Wayback Machine 1 29 chervnya 2016 u Wayback Machine LiteraturaMelnichuk B Antonij Ternopilskij enciklopedichnij slovnik u 4 t redkol G Yavorskij ta in Ternopil Vidavnicho poligrafichnij kombinat Zbruch 2004 T 1 A J S 46 ISBN 966 528 197 6 o Zhan J ChSVV Urivki z diyariya Buchach i Buchachchina Istorichno memuarnij zbirnik red kolegiya Mihajlo Ostroverha ta inshi Nyu Jork London Parizh Sidnej Toronto NTSh Ukrayinskij arhiv 1972 T XXVII S 87 89 Episkop Nikon Rklickij Zhizneopisanie blazhennejshego Antoniya mitropolita Kievskogo i Galickogo T 1 7 Nyu Jork 1956 1961 ros Lyubimov D Sobytiya i lyudi 1902 1906 RGALI F 1447 Op 1 D 39 L 298 ros Preosvyashennyj Antonij Obstoyatelnyj razbor Polnogo sobraniya sochinenij vseh tryoh tomov E P B v Petrozavodsk 1900 ros Pisma o russkom bogoslovii Otlichitelnye osobennosti bogoslovstvovaniya Preosv Antoniya Hrapovickogo Prav Sobes 1905 Noyabr S 545 ros E O prof V Nikolskogo i prof P Ponomaryova O bogoslovskih trudah Vysokopreosv Antoniya arhp Volynskogo i Zhitomirskogo Professora rekomenduyut Sovetu Akademii udostoeniya avtora stepeni doktora bogosloviya Prav Sobesednik 1913 oktyabr s 49 85 ros Kritika Proval hvalyonogo pravoslaviya Statya prof Milosha Parfenta Serbiya Vestn Sv Sin Pr R C 1927 3 16 S 15 19yu ros Pastyr dobryj Kratkoe izlozhenie sochinenij o Pastyrskom bogoslovii Svetloj pamyati blazh Antoniya mitr Kievskogo i Galickogo Hrapovickogo V M Vladimirov 1938 S 28 ros arhimandrit Kiprian Kern Voshozhdenie k Favorskomu svetu M Sretenskij monastyr 2007 ros PosilannyaHrapovickij Antonij Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Nakladom Administraturi UAPC v Argentini Buenos Ajres 1967 T 8 kn XVI Literi Ush Ya S 2018 1000 ekz